בפרקים הקודמים:
מה אני? רוח רפאים? שדה?
את לא שואלת את האיש הנכון. אני בסך הכול פסנתרן.
-בשבילי? -כן.
אלוהים אדירים.
סאם!
עדיין קורים שם הרבה דברים.
אין שום דבר שמצביע על מחשבות מודעות.
אולי נוכל לחבר אותו לזרם הנתונים, כמו את בני הכלאיים?
צריך לחשוב על תוכנית לספינה למקרה חירום, ועכשיו.
אתה חייב להתמודד עם העובדה שתאבד אותה.
בומר חופשיה! הילדה שלי אצלה!
קיי-רו, צרו קשר עם חדר הפיקוד ותזהירו את האדמירל.
המפקד, בומר מתכוננת לקפיצה.
אם היא תקפוץ, ההפרעה המרחבית עלולה לקרוע את קרביה של גלקטיקה.
היי, היי. על מה אתה מתלונן?
אנחנו לא אשמים שהשרף לא מתחבר לסגסוגות נחותות.
במילים אחרות, אנחנו אשמים, כי החומר שלך לא עושה כלום,
חוץ מלהפיץ פה ריח של משתנה.
באמת? חשבתי שזה ממך.
את תעבדי בצד שלך, גברת, ואני בצד שלי.
היי, היי! באמת, באמת.
-לא איתו. לא עכשיו. -תפסיק להתלונן.
-לא עכשיו. לא! -טוב. טוב!
בואי.
אם התוכנית של ג'ון היתה לגנוב את הרה כדי לחקור אותה...
לחקור אותה? הם יפרקו אותה כמו עכבר מעבדה, וכולנו יודעים את זה.
אם הוא רוצה לגלות מה הופך אותה לבת כלאיים מוצלחת,
הוא ייקח אותה למושבה.
-מושבה? -אפשר להגיד שזה הבית שלנו.
לשם אנחנו והסנטוריונים הלכנו אחרי המלחמה הראשונה,
אחרי ששכנענו אותם לנטוש את הניסויים שלהם באבולוציה
בתמורה לטכנולוגיית התחייה.
היא יודעת איפה המושבה.
אז אתם מציעים שגלקטיקה תקפוץ לתוך קן צרעות סיילוניות,
שנסכן הכול בשביל ילדה אחת בודדה.
-זה מה שאתה אומר, קולונל? -היא לא סתם ילדה.
אחרי ההפלה של קאפריקה שש,
הרה היא התקווה היחידה של בני מיננו, אחרת ניכחד בסופו של דבר.
ייתכן שהיא גם התקווה היחידה שלנו.
חוויתי לא מזמן...
אנחנו חווינו לא מזמן משהו יוצא מהכלל.
הרה כתבה תווים של שיר.
שיר שאבא שלי ניגן לי כשהייתי ילדה.
אותו שיר שהפעיל אותנו כשהיינו בערפילית.
אותו שיר שהוביל אותנו לכדור הארץ.
קורה פה משהו, משהו גדול יותר מכולנו.
והילדה הקטנה הזאת נמצאת בליבו.
היא המפתח, המפקד.
במילים אחרות, גורלנו הוא ללכת בעקבותיה, נכון?
לא נכון.
נמאס לי מהגורל, מנבואות, מאלוהים או מהאלים.
תראו לאן זה הביא אותנו.
לאמצע שום מקום.
כמעט מחצית מאנשינו אינם.
כדור הארץ הוא אוד עשן, ואני לא יכול אפילו לטייל במסדרונות הספינה שלי
בלי לתהות אם מישהו יירה בי, בגלל שסיבכתי אותנו בכל הבלגן הזה.
אנחנו בחיים, ביל.
לפני ארבע שנים, לא הייתי מהמר על זה.
תן לנו לפחות ספינת סיור.
נוכל לבדוק מול מה אנחנו עומדים.
קח ריידר כבד.
אני לא רוצה שהיילו ואתנה ישמעו על זה.
תסתכלי עליי.
תסתכלי עליי!
את שונאת אותי, נכון?
תגידי את זה.
לעזאזל.
הרה? הרה?
הרה!
ביל, שוב חלמתי את החלום ההוא.
הצילו!
תסגור את הדלת!
תנעל אותה!
39,521 ניצולים
בחיפוש אחר בית
דימום פנימי, דוקטור. אנחנו לוקחים אותה לניתוח.
-טוב. אני מקווה שלא תהיה הפסקת חשמל. -כמה?
בינתיים, 61 מתים או נעדרים, ביניהם 26 שלהם.
הליאובנים אומרים שזה הקש האחרון.
הם אומרים שיש לנו עוד חמש קפיצות לכל היותר.
אחר כך יהיה סיכוי של חמישים אחוז שהיא תיקרע לשניים.
לא באתי לשמוע שאתה בטוח במשהו בתשעים אחוז.
תחזור כשתהיה בטוח במאה אחוז. הבנת?
-ותטפל בפציעות שלך. -כן, המפקד.
הנציגה המזורגגת של הסיילונים, סוניה, רצתה לדעת מתי תעביר את הדגל.
לאן? לספינת האם שלה?
-זה לא הולך לקרות. -בדיוק מה שאמרתי לה.
אני אפקד על צוות התיקונים. אנחנו נאפס אותה.
בטח קשה לך להיפרד משתי הנשים שלך בו זמנית.
אתה בטח מרגיש שאנחנו נוטשות אותך.
אף אחת לא הולכת לשום מקום.
ואף אחת מהנשים שלי לא תמות.
הן פשוט צריכות קצת יותר תשומת לב.
הרה.
אדמירל אדמה ייאלץ לנטוש את גלקטיקה.
-כן. -באותו שלב, ספינת האם הסיילונית...
פגישת קברניטי הצי, 17:50
-תהיה אמצעי ההגנה היחיד שלנו. -תחת פיקודו של האדמירל.
היא תחוזק בטייסים, במטוסים ובאנשי הסגל של גלקטיקה,
כמו שהיה תמיד.
מר אדאמה, אתה אומר שניתן כוח רב
בידי כמה אנשים, ואני משתמש במושג הזה במובנו הרחב ביותר,
שעד לא מזמן עשו כמיטב יכולתם לחסל אותנו!
וחששותיך נרשמו.
כידוע לכולם, האדמירל... תנו לי לדבר!
כידוע לכולם, הסכמנו לקבל את סמכותו הצבאית של האדמירל אדאמה,
בתמורה למושב במועצה זו.
-בכוונתנו לקיים את ההבטחה. -אם כבר מדברים על הבטחות,
אני מתלונן על איכות האוויר בהיטיי קאן מהיום הראשון.
אני מגיש כעת בקשה רשמית לקבל את מטהרי דו תחמוצת הפחמן
-והחלקיקים של גלקטיקה. -סליחה?
בתנאי שאנחנו נקבל את מנוע העל. בקפיצת החירום האחרונה,
-עברו שש דקות עד שהיינו מוכנים. -רק רגע.
נצטרך, כמובן, לערוך ספירת מלאי מלאה של הציוד בגלקטיקה.
אולי אפילו נערוך הגרלה,
במטרה להבטיח חלוקה הוגנת בציוד כולו.
תקשיבו לי לדקה ארורה אחת!
אף אחד לא יוציא אפילו בורג מספינת הקרב הזאת,
-לא לפני שהאדמירל יגיד לנו שאפשר. -באמת?
ומה גאיוס בלטאר אומר?
גאיוס בלטאר?
מלאכים.
"מלאכים?", אני שומע אתכם.
איני מאמין שמלאכים מופיעים בפנינו כרוחות מיסטיות.
המלאכים מתחפשים לקרובים אליכם, לאנשים שיקרים לליבכם.
לאלה שמבינים את הספקות שלכם,
את הניסיונות שעמדתם בהם,
ומחזירים אתכם לנתיב שמביל לגאולה.
אני מאמין במלאכים כאלה,
כיוון שאני רואה אותם.
לא משנה היכן בצי אתם נמצאים,
כאן גאיוס בלטאר, מאחל לכם יום נפלא.
סליחה. קאפריקה! קאפריקה שש.
טוב...
תקשיבי, שמעתי על האובדן שסבלת.
רציתי להציע לך את תנחומיי, ולומר לך עד כמה אני מצטער.
תודה, גאיוס.
טוב, אני מבין שיש לך...
אם תצטרכי עוד, יש לנו...
אני בסדר.
בנוסף, איני מודע למצבך הנוכחי.
אבל אם את צריכה מקום לישון...
-אין לי רצון להצטרף להרמון שלך. -לא, לא.
זה לא מה... זה לא מה ש...
אנחנו מנסים לחולל שינוי בצי.
לא השתנית, גאיוס. לא באמת.
אני כן.
קולונל! קולונל.
-היא רוצה לדבר איתך. -איתי?
היא גוססת.
תפנה כמה דקות מלוח הזמנים העמוס שלך, ותהיה איתה.
תודה.
תודה? על מה?
על שבזכותך אני יכולה לפגוש את אבי לפני שאמות.
את לא צריכה להודות לי.
את רוב חיי השקעתי בניסיון להרוג את בני מינך.
יותר מדי בלבול.
אני רוצה את אמא שלי.
אני רוצה את אמא שלי. תיקחי אותי הביתה!
חבל שלא שדרגו את מנוע העל בגרוטאה הזאת,
אבל אם נדמה לך שאני אסבול את הבכי והיללות שלך
עוד 12 קפיצות, אז תנחשי שוב.
-אני רוצה את אמא שלי. תיקחי אותי הביתה. -טוב!
בואי נראה אם את יכולה לבכות מתוך שינה.
יכול להיות שתנמנמי הרבה זמן, כי הדבר הזה לא בא במנות לילדים.
תני לי את היד. תני לי את היד!
בסדר?
סול, זאת הרה! צריך לעשות יותר.
-שכנעתי אותו לשלוח סיור. -כן, סיור.
העתיד של בני מיננו בסכנה, ושכנעת אותו לשלוח סיור.
-בני מיננו, בני מיננו. -זה נכון, סול.
תודה לאלים.
זרג. הוא ריק!
סול!
את רוצה לדעת מי הם בני מיני, גברת? אלה שבספינה הזאת.
אלה שנלחמתי ודיממתי לצידם. הזקן, הצוות.
זאת המשפחה שלי.
המשפחה היחידה שהכרתי, והיחידה שאני רוצה להכיר.
אוי, סול...
אתה מציאה, באמת.
"הזקן".
זקן? יחסית למי?
היית בעלי אלפיים שנה לפני שבכלל פגשת את ביל אדאמה.
אלפיים שנה. זה סתם מספר.
זאת המשמעות שלו בעיניי. כלום.
אבל הידידות איתו... זרג!
-אתה סיילון, סול. -כן.
אם אתה זוכר את החיים האלה ואם לא,
אתה חייב לפחות להבין מה ניסינו לעשות.
רצינו לסיים את מעגל המלחמה בין בני האדם לבין המכונות.
-לא הצלחנו. -כן, נכשלנו.
אבל עכשיו יש לנו הזדמנות נוספת. הרה.
בלעדיה, ילדינו ימותו בזה אחר זה.
בדיוק כמו שהם מתים ברגע זה במרפאה של קוטל.
היה לי ילד.
הוא מת.
אתה טועה, סול.
היו לך מיליוני ילדים.
אלוהים, אלן.
די, את בטח רעבה. תאכלי.
את יודעת מה אני עושה לפעמים כשאני עצובה?
אני הולכת למקום מיוחד.
בית שרציתי לגור בו... עם האיש שאהבתי.
את יכולה לראות את זה?
את יכולה להקרין?
כן, את יכולה לאכול אותה.
פספסת מקום.
ליד הפאה השמאלית.
הבריח היה שבור.
תודה.
אז...
אתה באמת מאמין לכל הזבל ששפכת בקשר?
-זבל? -מלאכים.
המלאכים שמתהלכים בינינו.
מלאכים שחושפים את טבענו הטוב, בלה, בלה, בלה.
כן, אני מאמין בזה, למען האמת.
וראית את המלאכים האלה בעצמך?
בקביעות מבהילה.
קביעות.
זה בטח חשוב כשאתה מבלבל בשכל.
מקסים.
פשוט מקסים. ואת זכאית לדעתך, כמובן.
-מי את, דרך אגב? -אני?
-בחורה מתה, זאת מי שאני. -בסדר, ואני מבלבל בשכל.
לא, אני רצינית. אני מתה.
מתה, קבורה באדמה.
מתה כמו מישהי שהתרסקה ונשרפה עד עפר.
הנה.
הורדתי אותה מהגופה שלי, או ממה שנשאר ממנה. בכדור הארץ.
קח.
פעם היית מדען. תעשה כמה בדיקות.
תשלוף את גלאי הסיילון שלך, תעשה מה שאתה צריך.
כי לי אין מושג.
הדבר היחיד שאני יודעת בוודאות הוא שאני לא מלאכית.
ניסינו לחבר אותו לרשת החשמל הראשית.
חשבנו שזה יעזור לו לאתחל את הרשת העצבית שלו.
במילים אחרות, ניסיתם להתניע אותו כמו שמתניעים מכונית.
אני אנחש. זה לא כל כך עבד.
-צאי להפסקה. -אבל מישהו צריך לפקח...
אני רוצה רגע לבד עם בעלי, אני בטוחה שלא אכפת לך.
מצחיק, אני יודעת. אני...
אני זוכרת שאמרתי לך שאם הייתי מגלה שאתה סיילון,
הייתי תוקעת לך כדור בראש.
אבל איזה מזדרגג השיג אותי,
ועכשיו אני רוצה רק לקבל אותך בחזרה.
בן אנוש, סיילון, נראה שזה לא משנה.
רק רציתי שתחזור.
כי אתה פשוט סאם.
אתה סאם שלי.
וככה אזכור אותך.
מבחינה נוירו-אנטומית, פחד ואמונה חולקים את אותם נתיבים עצביים.
הטלת מטבע. לחץ דם גבוה הוא סימן לתגובה לאיום.
הרצון החופשי טובע בביצת הפחד. אל תפחדי מהמילה.
את מבשרת המוות, קארה ת'רייס.
את תובילי אם כולם לסופם. סוף שורה.
פקודה חדשה. חזור לפעולה. חזור לפעולה. חזור לפעולה.
אז אני הולך כמו שוטר מקוף, כמו שהייתי פעם.
כשהולכים, רואים דברים בדרכים שונות.
אבל כשמשהו לא במקום, שמים לב.
עינו של שוטר תמיד שמה לב.
והעיניים האלה הן הדבר היחיד שאי אפשר לקחת ממני.
מה?
תפתח בעמוד 61.
אל תדאג.
לקוטל לא אכפת. זה רפואי.
אני לא מאמין ששמרת אותו.
אתה זוכר את אותו יום?
כן. קאפריקה החדשה.
פריצת הדרך של בלטאר. דיברנו ודיברנו.
על המון דברים.
נחש על מה אני חושבת עכשיו.
-תני לי רמז. -הרים.
נחל שזורם לאגם קטן.
המים כל כך צלולים, כמו זכוכית.
הבקתה שלך.
הבקתה שרצית לבנות.
מדהים כמה אני עדיין חושבת עליה.
אתה יודע, לפעמים אני שואלת את עצמי... מה זה בית.
האם זה מקום של ממש?
או שזה סוג של געגוע למשהו?
סוג כלשהו של קשר.
אתה יודע, חייתי כל חיי בקאפריקה.
נולדתי בבית אחד, ואז עברתי לבית אחר.
ואז... זה.
ועכשיו...
אני לא חושבת שאי פעם הרגשתי שאני באמת בבית,
עד החודשים האחרונים.
פה, איתך.
אני יודעת שאתה אוהב את הספינה.
סביר שאתה אוהב אותה יותר מאשר אותי.
ביל, אם לא תוריד אותנו מהספינה,
אתה עלול לאבד את שתינו באותו זמן.
לא תיתן לנו הזדמנות?
למערכת סגורה אין יכולת לחדש את עצמה.
ידע לבדו אינו הכנה מספקת.
הדברים האלה קורים בכל הספינה, הפסקות חשמל, שינויי טמפרטורה.
ועכשיו את אומרת לי שזה היה הוא כל הזמן?
-לא היה לנו מושג שיש לו יכולת כזאת. -איך הוא התחבר לספינה?
חשבתי שהמערכות מוגנות בחומת אש.
הן מוגנות. לכן אין לו גישה למחשבים.
אבל השרף האורגני שהזרקנו לקורות הספינה
מכיל יסודות מוליכים, קצת כמו סיבי עצב.
הוא ודאי התחבר אליהם, ודרכם,
למעגלי החשמל שמוטמעים במחיצות של גלקטיקה.
מה לגבי מנועי העל, ששדרגנו בעזרת טכנולוגיה שלכם?
הם פגיעים?
-תיאורטית. -אז, תיאורטית,
הוא יכול להקפיץ את הספינה, אם הוא רוצה, כמו שהספינה שלכם עשתה.
סוף שורה. התחל שילוב מחודש של האונה הימנית...
יופי, בדיוק מה שהיינו צריכים.
תנתקו אותו.
-היקום יהיה... -תעשו את זה.
התחל שילוב מחודש של הסאברוטינות הנוכחיות.
יש חור בדלי, ליזה היקרה.
יש חור בדלי.
כמוכם, נחזור כדפוסים וחזרות.
כל זה כבר קרה בעבר, והכול יקרה שוב.
איזו הקלה מבורכת.
-קאוויל העביר את המושבה. -מתי?
לפי אותות האנרגיה השיוריים, לפני כחמישה חודשים.
ממש לפני מלחמת האזרחים.
ואין לך מושג לאן הוא העביר אותה?
לא.
אז תסלחו לי.
כל מה שאת מדמיינת פה יכול להיות אמיתי עד כמה שתרצי.
את רוצה לראות חדר מיוחד?
חדר שחשבתי שהבת שלי תגור בו?
המפקד? אפשר ללכת לצידך, המפקד?
אני הולך להלוויה.
אני אבין אם לא תבוא.
אני רוצה לבקש רשות, המפקד, לקחת ראפטור וללכת לחפש את הבת שלי.
אני בטוח שאתה תהיה מוכנה להטיס אותו,
-וביחד... -כבר שלחתי סיור.
-וקיבלתי תשובה. -באמת?
חיפשנו מתקן שידענו שבומר תיקח את הרה אליו.
אבל הוא כבר לא שם.
המפקד,
תן לי לקחת ראפטור. אולי אוכל למצוא משהו.
היא הלכה.
אני איבדתי בן.
ואתה איבדת בת.
אבל אני לא יכול לאשר משימת התאבדות.
שחרר את זה.
אתה רוצה שאשחרר את זה?
אתה זה שלא יכול לשחרר.
אתה צובע את החורים בדלי הזה? הספינה מתה!
אבל יכול להיות שהבת שלי עדיין בחיים.
אני מבין את כאבך, קפטן.
אבל אל תטיף לי.
אתה פה כדי לבצע פקודות. אתה מבין?
אני מצטער.
אחד. ראפטור אחד, אדמירל.
אולי זאת באמת משימת התאבדות,
אבל תן לי, לפחות, הזדמנות לעשות משהו.
בבקשה?
עבור אלה שאיבדנו בעבר,
ועבור אלה שאיבדנו היום...
-הם מסרו את חייהם... -עלינו לזכור...
-...כדי להציל את הספינה. -...שיש מטרה נעלה.
-הם חללים... -וכך...
-...בדיוק כמו כל חייל שנפל... -...נתאבל...
-...בקרב. -...על הליכתם של חברינו מאיתנו.
-אבינו שבשמיים... -עלינו להבין...
-...הענק לנו את הכוח... -...שהקורבנות שאנו מקריבים היום...
-...את התבונה... -...נשים וגברים...
...ומעל הכול, את מידת הקבלה...
-...אמיצים ביותר. -...קטנה ככל שתהא.
כי אלה אנחנו.
נוסעים שנודדים בין כוכבים בחיפוש אחר חסד.
כך אומרים כולנו.
-כך אומרים כולנו. -כך אומרים כולנו.
-כך אומרים כולנו! -כך אומרים כולנו!
הצג 'שק!
משוחררים.
תקשיבו לי. המוות אינו הסוף.
ואני לא מדבר על תחיית הסיילונים.
אני מדבר על מתנת חיי נצח,
שמוצעת לכל אחד ואחת מאיתנו.
כן.
גם לפגומים ביותר שבינינו.
אנחנו זקוקים רק לאומץ הלב...
להתמודד עם המוות כשהוא בא לקרוא לנו.
אפילו לחבק אותו.
רק אז תהיה בידינו היכולת
לעבור לצד השני.
כפי שאחת מאיתנו כאן כבר עברה לצד השני.
אחת מאיתנו היא הוכחה חיה
לכך שיש חיים אחרי המוות!
הדם שעל הדיסקית הזאת
מקורו בבשר נקרוטי,
כלומר בגופה מתה.
בניתוח הדנ"א נמצאה התאמה ודאית של מאה אחוז
עם הדנ"א של קפטן קארה ת'רייס.
אמרתי לכם שמתהלכים ביניהם מלאכים.
מתי תאמינו לי?
היא לקחה אותה משרידי גופתה שלה...
ששוכנים בכדור הארץ, שעצמותיה עדיין קבורות בו.
-מספיק, בלטאר! -תשאל אותה בעצמך!
-לא אשאל! -היא לא תכחיש. היא לא סיילונית!
הם כבר נחשפו בפנינו. תשאל אותה בעצמך!
היא לא תכחיש!
משוחררים! כולכם! רדו מהסיפון, עכשיו!
קארה, מה את עושה?
קארה, תקשיבי לי.
לא אכפת לי. טוב? לא אכפת לי.
כולנו עברנו דברים מטורפים.
לא אכפת לי מה נדמה לך שראית.
ראיתי את הווייפר שלך מתפוצץ. לא אכפת לי.
אני פה. את פה.
זה כל מה שחשוב.
בסדר.
נתראה.
קארה ת'רייס.
-אני מבין שהכול הלך חלק. -כן.
חבל שלא יכולתי לראות את הבעת פניה של אלן
כשהיא הבינה איך ניצלנו אותה.
עבדת קשה היום. לכי לנוח. אנחנו נמשיך.
אל תדאגי. נטפל בה טוב.
לא! אני רוצה את בומר!
די, די,
בקרוב יהיו לך חברים חדשים.
בומר!
מפקד
אני יודעת שאתה שומע אותי, סאם.
בדיוק כמו שאני יודעת שבמקום כלשהו אתה תבין.
אני הישנה מתה ואיננה.
בדיוק כמו אתה הישן.
פשוט לקח לי זמן לקבל את זה.
מה שמביא אותנו לשאלה הגדולה.
למה אני פה?
נדמה לי שזה קשור איכשהו למנגינה הזאת.
יש בה דפוס, דפוס שאני לא מצליחה לראות.
אבל אני חושבת שאתה תוכל.
אז נשב בחדר הזה, עד שנמצא את התשובה.
דבר אליי, סאם.
פקודה חדשה.
-רצית לדבר איתי? -כן.
-קיבלתי כמה החלטות. -יופי.
הגיע הזמן שתחזיר את כל הטוסטרים הביתה,
למרות כל הטוב שהם עשו.
למען האמת, אני מפסיק את התיקונים בספינה.
תפיץ את הפקודה. אני רוצה שהצוותים יתחילו לפרק את גלקטיקה
ולארוז את כל הנשק והציוד.
מחר נתחיל לפרוק אזרחים.
הצוותים והסוללות יועברו עד סוף השבוע.
מה?
אנחנו נוטשים את הספינה, טאי.
לא. אתה לא יכול לעשות את זה.
אני חייב, סול.
היא גוססת.
שנינו יודעים את זה.
כקצין המבצעים שלך, אני לא יכול להרשות את זה. לא ארשה.
מעולם לא אכזבת אותי, סול.
איני יכול להאשים אותך על כך שאתה מי שאתה.
במיוחד כיוון שאתה, בין השאר, הקצין והחבר הטוב ביותר שהיה לי.
הספינה לא אכזבה אותנו מעולם.
אז ניתן לה ללכת כמו גדולה.
אז נעשה את זה, מה?
-היא היתה קשישה מפוארת. -המפוארת מכולן.
לחיי גלקטיקה, הספינה הטובה בצי.
לחיי גלקטיקה.