Bruja!
Bruja! Bruja!
Tilgi meg...
Takk. Jeg så den ikke. - Ikke jeg heller.
Folk sier de ikke tror noe før de får se det.
Det gjelder ikke helt for meg.
Jeg mistet synet da jeg var fem år.
Minnene om det jeg har sett er blitt så fjerne -
- at jeg knapt tror jeg ville gjenkjent meg selv.
Nå ser jeg med de andre sansene.
Jeg kan lukte regnet før det kommer, men ikke se det falle.
Jeg kan føle solen i ansiktet, men ikke se den stå opp, gå ned.
Jeg vil så gjerne se verden. Se solen, regnet og musikken.
Musikk må være utrolig vakker å se.
Takk skal dere ha.
Den er god.
Gratulerer med dagen.
God kveld, miss Wells. - Hei, Miguel. Takk.
Liljer. - De er helt friske.
Jeg foretrekker roser. Du er den første som la merke til dem.
Er du nervøs for i morgen? - Nei.
Jeg har aldri vært så redd hele mitt liv.
Kvelden før mor skulle opereres -
drakk hun to glass sherry.
Hun var stø som fjell dagen etter. - Takk.
Ha det.
Det er dr. Haskins sekretær. De har en operasjon i morgen.
Sørg for å være på sykehuset fire timer før.
Hei, vennen, det er søsteren din. Flyet lander kl. 05.
Jeg får noen til å kjøre meg rett til sykehuset.
Jeg elsker deg, Sydney. Gleder meg til å se deg.
Klokken er 00.10.
Hallo?
Martha hører deg. Hun har vakt fra 12 til 18, -
og hun tar godteriet mitt hvis jeg står opp av sengen.
Alicia. Jeg gir deg hånden.
Jeg heter Sydney. - Ja, Sydney Wells.
Jeg leste det på tavlen. Du har fått en horninnetransplantasjon.
Hvor gammel er du? - Ni og et halvt.
Jeg har en slags golfball inni hodet.
Den gjør meg virkelig svimmel, så nå vil legene ta den ut.
Når kan du se? - Snart, tror jeg.
Fint. Da kommer jeg igjen. Så kan du se meg.
Det var hyggelig å møte deg. - Ha det.
Jeg begynner å miste følelsen i fingrene.
Jeg også.
Får jeg lov?
Jaha.
Javel, Sydney, nå tar jeg av bandasjen.
Er du klar? - Ja.
Det var en.
Og den andre.
Nå hjelper jeg deg å åpne øynene. Veldig langsomt.
Kom igjen.
Fortell hva du ser.
Jeg kan ikke...
Nå holder jeg frem hånden, -
og så forteller du meg hvor mange fingre jeg viser.
Er det fingre? - Ja, det er det.
Da prøver vi.
Alle sammen? - Ja. Veldig bra.
Sydney...
Nå skal du prøve å rekke ut hånden -
og ta min.
Det gjør ikke noe. Ikke alle klarer det med en gang.
Det svir litt. - Er det normalt?
Ja, helt normalt.
Veldig bra. - Takk.
Ser jeg ut som du hadde trodd?
Jeg vet ikke. Du er veldig utydelig.
Gid mor og far kunne vært her.
Jeg tror jeg har ønsket dette enda mer enn du har.
Helen, du var bare 12.
Jeg har ventet på dette i 15 år. Jeg trodde jeg skulle føle en...
En slags... - Det var ikke din skyld.
Det var ikke din skyld.
Unnskyld.
Du trenger bare litt tid. Vent og se.
Ha det. Jeg er glad i deg. - Og jeg i deg.
Sydney?
Kan du se meg?
Ikke vær lei deg hvis du ikke kan.
Hva er det du har på hodet? - En bandana jeg fikk av bestefar.
I morgen kan vi gå tur sammen. Så kan jeg vise deg sykehushagen.
Alicia!
Det er monsteret. Jeg må gå.
Vær så snill...
Jeg vil ikke dra.
Mrs. Hillman?
Mrs. Hillman.
Hvor skal du hen med henne?
Mrs. Hillman?
Hvor skal du hen med henne?
Jeg fryser...
Fryser...
Hvor er mrs. Hillman?
Jeg beklager. Hun sov stille inn i natt.
Alt er som det skal være.
Øynene dine leges fint.
Har du mindre tårer i øynene? - Ja, det tror jeg.
Hvem kom øynene fra? Donoren min.
Det kan jeg ikke fortelle. Det er øynene dine, likegyldig hvor de kommer fra.
Gjør det vondt? - Ja, litt.
Når vil synet bli klarere?
Det varierer fra pasient til pasient. Noen dager eller uker.
Synet er det minste. Du har vært blind så lenge -
at jeg vil henvise deg til en spesialist som kan hjelpe deg.
Jeg klarer det selv.
Går det? - Ja.
Kos deg på fridagen i morgen. - Takk, Sydney.
Er du klar til å vise meg rundt?
Skal du dra? - Ja, de har fått nok av meg nå.
Det er min søster, Helen. Helen, det er Alicia.
Kan vi få et bilde sammen? - Jeg skal ta det.
Jeg vet du er redd, Sydney.
Ikke vær det. Verden er virkelig vakker.
Okay, smil.
Jeg har med håndbagasje. Jeg kan bare sove på sofaen.
Jeg kan lage mat og gjøre rent, og vi kan vi gå på kunstutstillinger.
Er det for voldsomt? Skal jeg kjøre inn til siden?
Nei da. Du kan godt komme og se til meg hver dag, men...
Jeg bare... Jeg trenger å klare meg selv.
Jeg har kjøpt et par nye lamper til deg.
Her, la meg.
Hurra!
Det er for tidlig. Unnskyld. - Det gjør ikke noe.
Kjenner jeg noen av dere?
Velkommen hjem. - Hei, Jim.
Hvordan går det? - Så fint å se deg.
Sydney, det er Bret. Velkommen hjem.
Hei, Syd. Det er Alex, som bor ovenpå.
Hyggelig å se deg.
Det er din kusine, Sarah.
Så lenge siden det er. - Jeg er så glad.
Kjenner du igjen stemmen min? - Hei, Cynthia.
Hvordan visste du det var meg? - Det er vanskelig å unngå.
Hei. - Hei, Richard.
Sånn ser altså "skallet" ut.
Hei, Sydney.
Miguel? - Du ser godt ut.
Går det? Trenger du et glass vann?
Jeg går ut på kjøkkenet. Bli her hos gjestene.
Klokken er 01.06.
Hei. Beklager at jeg er sen.
Det er Henry.
Jeg heter Paul. - Sydney.
Sitt ned.
Du skadet horninnene da du var fem.
Ja. Min søster og jeg lekte med kinaputter.
De prøvde transplantasjon, men øynene mine avviste dem.
Stamcelleforskning har gjort mye. Var det derfor du prøvde igjen?
Nei, det var søsteren min som fulgte med på alt det der.
Her er dr. Haskins' observasjoner.
Du feiler ikke noe rent fysisk. Men du vil få litt av et sjokk.
Før orienterte du deg ved å smake, røre og føle, -
men nå blir du bombardert med inntrykk du ikke ante eksisterte.
Du er forvirret på et helt nytt plan.
Hvor skal jeg se hen?
Er den lyse tingen viktig? Kommer den mørke nærmere? Er den farlig?
Med åpne øyne blir du distrahert. Du kan ikke konsentrere deg.
Jeg snakker til deg, men du ser på kvinnen der.
Du lurer på om hun skal spise den der. Det er en ananas.
Jeg liker ananas. - Unnskyld.
Fordi du kan se forventer folk at du kan en lang rekke ting.
Lese skilt, forstå kroppsspråk, gester og ansiktsutrykk.
Øynene dine vil bestemme, men du kan ikke stole på dem ennå.
Jeg vil hjelpe deg å se verden som den egentlig er.
Noe av det vil være nydelig. Mye vil være vanskelig.
Det må du være forberedt på, og det skal jeg hjelpe deg med.
Vi gjør dette i fellesskap.
Du gjorde meg helt forskrekket.
Har du sett karakterboka mi?
Karakterboka di?
Bor du her? - Far blir rasende.
Har du sett karakterboka mi?
Unnskyld.
Vi tar en pause.
Unnskyld. Jeg vet ikke hva som går av meg.
Slapp av. Du presser deg for mye.
Da jeg i sin tid dro til London for å dirigere var jeg livredd.
I Praha var jeg et stort navn. I London -
var jeg en av hundre.
Men det gikk jo flott i London.
Jeg trodde aldri jeg skulle være klar.
Men da tiden var inne, så gled alt i bakgrunnen.
Da var det bare meg...
Det var ikke noe å engste seg for.
Blir du klar, Sydney? Vi regner med deg alle sammen.
Jeg skal bli klar. - Det tror jeg også.
Nr. 42. - 42? Det er vår.
Jeg skal hente det.
Er den med laks? - Den er med skinke.
Jeg bestilte en med laks. Kan du få det til?
Tror du virkelig jeg bare lar deg slippe?
Tror du ikke jeg har tenkt å gjøre noe?
Jeg gjør det. - Hva for noe?
Jeg sa jo jeg kom til å gjøre det.
Du går ingen steder.
Hva skjedde?
Det var en kvinne... Hun overfalt meg.
Hva for en kvinne? Hva for en kvinne?
Ta deg sammen, Sydney.
Unnskyld.
Beklager så mye. - Det er helt i orden.
Bruja! Bruja!
Ifølge de nyeste resultatene -
er det ikke noe galt med øynene dine.
Kanskje det er noe galt med prøvene.
Prøvene viser bare at du reagerer normalt.
Kreativt, ja, som kunstnere og musikere gjør, -
men du er jo musiker.
Andre musikere ser helt sikkert ikke det jeg ser.
Bli med.
Jeg forstår hva du sier. Hjernen må lære å avkode verden på ny, -
men det er noe annet enn å se ting som ikke er virkelige.
Hør her...
Du er virkelig.
Du er her.
Jeg sliter med perspektiv og fokus, men -
du er virkelig.
Jeg kan se deg.
Vi ser det vi retter blikket mot. Men synet farges av det vi vet.
Det er mye du ikke forstår ennå. - Hva er det du sier?
Tror du det er noe jeg finner på?
Tror du jeg liker dette?
Du tror ikke på deg selv. Du syns det var bedre før.
Dengang du var noe spesielt.
For nå har du oppdaget at du er som alle oss andre.
Da vi to møtte hverandre...
...ante jeg ikke at du var et sånt kjøtthue.
Du hadde bare ikke lært å kjenne igjen kjøtthuer.
Der kan du se. Du gjør fremskritt.
God kveld, mrs. Cheung.
Den nye tv-en din er kommet. Min venn har stilt den inn for deg.
Og velkommen til en verden av 200 kanaler.
God kveld.
Hei, det er Helen. Jeg er bortreist, så leg igjen en beskjed.
Det er Syd. Vær så snill å ringe meg.
Hva gjør du?
Hun puster ikke.
Du har ringt dr. Paul Faulkner. Legg igjen beskjed etter tonen.
Hei, Paul.
Det er Sydney.
Jeg er på en kinarestaurant på hjørnet 4th Street og Figueroa.
Det er noe galt med meg.
Du må komme hit.
Unnskyld...
Sydney, det er meg. Det er meg.
Det er meg.
Dette stedet...
Nei, nei, nei... Det var her i stad.
Det var her i stad... - Hva snakker du om?
Stedet brente ned for noen uker siden. Fem omkom. Det sto i alle avisene.
Jeg var her jo i stad...
Hva er det? - Alt er helt feil.
Leiligheten var full av røyk, og en mann kastet seg over meg.
Han sto i flammer, og plutselig var alt vekk. Jeg måtte bare ut.
Og mens jeg går på gata, er det en kvinne som går gjennom meg.
Hun gikk rett gjennom meg.
Og jeg så skyggen. Jeg så den på sykehuset også.
Det er en slags ledsager som fører folk vekk når de dør.
De virker så sinte.
De vil ikke bli sett.
Og så skjer dette her. Jeg ser folk som om ikke noe var hendt.
Men de ser visst ikke meg. - Sydney, hør på meg...
Jeg ser ting som ikke er virkelige. Ting jeg ikke burde se.
Jeg drømmer ting jeg aldri har sett før.
Operasjonen skulle gjøre meg normal.
Det er ikke øynene dine som er problemet.
De øyne er ikke mine. - Jo, det er de.
Nei, det er de ikke. - Jo, det er de.
Hør her. Du har en liten psykose.
Vi må lære hjernen din å skille spøkelsene fra virkeligheten.
Du hører ikke etter.
Jeg ser ikke spøkelser.
Jeg ser... - Døde mennesker?
Rom som forvandles? Ånder? Hva det enn er du tror du ser, -
så er det ikke virkelig!
Det er det ikke.
Det er ikke virkelig. - Du tror meg ikke.
Jeg vil bare hjelpe deg. - Hvordan da?
Hvordan kan du hjelpe meg hvis du ikke tror meg?
Skal du være med?
Det er ikke virkelig, det er ikke virkelig...
Det er ikke virkelig...
Det er ikke virkelig, det er ikke virkelig...
Det er ikke virkelig.
Har du sett karakterboka mi?
Nei. Det har jeg jo sagt.
Har du sett karakterboka mi? - Slutt å spørre.
Nei... Nei!
Har du sett karakterboka mi?
Det er Helen. Jeg er på vei til flyplassen. Er du okay?
Ring meg på mobilen.
Du skremmer meg. Ta nå telefonen.
Jeg ringer altså noen, hvis ikke du tar den.
Sydney?
Miss Wells? - Sydney, det er Paul. Er du der?
Nå slipper portneren meg inn.
Miss Wells?
Får vi være alene? - Selvsagt.
Din søster ringte. Hun sa at du ikke har tatt telefonen på dagevis.
Hva er dette? Vil du være blind igjen?
Da du var blind hadde du et liv, du var i kontakt med verden.
Men nå? Du blir redd, og stenger deg inne og slår av lyset.
Hva gjør vi nå? - Du må på sykehuset og sy.
Er det virkelig nødvendig? - Ja.
Vi må til bunns i dette her.
Dere får la henne bli over natten. Her er nummeret mitt.
Sydney Wells?
Du er tilbake.
Alicia.
Hva gjør du her? - Golfballen min er vekk.
Jeg må gå nå. - Vent litt.
Alicia.
Alicia?
Jeg vet du er redd. Ikke vær det. Verden er virkelig nydelig.
Nei... Alicia!
Ikke bli med ham!
Alicia!
Hvordan har du det?
Uansett hva som er galt, så skal det nok bli bra igjen.
God morgen.
Hvordan går det med hånden? - Fint.
Alicias mor ville du skulle ha det. Hun snakket mye om deg, -
og smilte helt til det siste.
Hvem er hun?
Det er deg, Sydney. - Nei, det er da ikke.
Hvem skulle det ellers være?
Sydney, hva gjør du?
Sydney...
Du skremmer meg.
Hva er det du ser?
Cellehukommelse er teorien om at alt levende vev kan huske.
Teorien forklarer hvordan energi og informasjon fra donorvev -
- bevisst eller ubevisst kan bli overført til mottakeren.
Nylig har en rekke organmottakere fortalt om -
- nye minner, tanker, følelser og karaktertrekk -
- som ofte kan spores tilbake til organdonoren.
Paul... - Jeg har ikke tid akkurat nå.
Det er ingen tilfeller av schizofreni i min familie.
Jeg har aldri hatt mentale problemer, depresjon, migrene.
Så la oss bare late som om jeg ikke er gal.
Greit. Bli med.
Det er tilfeller der organmottakere har arvet donorens særtrekk.
En pasient i Kentucky fikk levertransplantasjon.
Hun fikk voldsom trang til å røyke, selv om hun var helsefreak.
Donoren var kjederøyker. - Og røkte samme merke også.
En pike fikk oppklare mordet på den personen hun fikk hjertet fra.
Hun så syner av forbrytelsen. Det er et stoff...
Peptider. Stoffet som hjerne og kropp kommuniserer med.
Så er det ikke umulig at det kan overføres minner fra folks organer.
Horninnen er ikke et stort organ. Som å skifte frontruta på en bil.
Men det er vel fortsatt en mulighet, hva?
Jeg trenger den muligheten.
Jeg må vite hvem donoren var. Jeg ser henne i speilet hver dag.
Jeg må vite hvem hun var.
Det er en fortrolig opplysning. Det må du ikke be meg om.
Det kan koste meg bevillingen min.
Bevillingen din?
Ja, pass for all del godt på den.
Kom, Sydney.
Kom nå.
Takk.
Hvilken etasje? - 14.
Får jeg...?
Unnskyld.
Takk.
Han er her, hva?
Min Tomi.
Hva var det for noe?
Hvem er Tomi?
Sønnen hennes.
Hvor var han?
Han er død.
Hvem er du?
Hva er det du vil?
Jeg vil hjelpe deg.
Men hvordan kan jeg det, hvis du ikke vil snakke til meg?
Sydney?
Er du okay? Sydney, lukk opp. Lukk opp.
Lukk opp!
Hva faen foregår? - Jeg må vite hvem hun er.
Donoren min. Øynene hennes...
Jeg ser det hun så. Jeg ser hvordan hun døde.
Jeg elsker deg, men du kan ikke hjelpe meg.
Jeg forstår deg ikke. - Alt det hender meg.
Alt som hendte med henne hender meg også.
Til jeg finner ut hvem hun er -
og hva hun vil, vil det fortsatte.
Til sykehuset.
Den eneste horninnen som ble transplantert den dagen -
kom fra Clinica Saint Javier i Los Llanos.
Donoren din var fra Mexico.
Blir du ofte bilsyk? - Hvordan det?
Det tar 15 timer å kjøre ned dit.
Takk.
Donoren din het Anna Christina Martinez.
Moren er eneste levende slektning.
Jeg håper vi kan oppspore henne.
Hvorfor ombestemte du deg?
Med hensyn til hva? - Til å bli med meg.
La meg nå få sabotere karrieren min i fred.
Jeg vil bare vite hvorfor du ombestemte deg.
Er det fordi du tror meg?
Stans her.
Hva så du?
Det har vært brann her. Jeg ser flammer hele tiden.
Kanskje de vet noe.
Han sier at alle dørene var låst. Folk kom ikke ut.
Broren hans omkom.
Hvordan skjedde det?
Han sa noe om en heks.
Abasolo?
Se der. "Bruja."
Jeg har sett det før. Hva betyr det?
Det betyr "heks".
Det er visst ingen hjemme.
Señor Martinez? - Nei, jeg bare arbeider her.
Er noen av familien Martinez hjemme?
Señora Martinez er hjemme, men hun hviler.
Vi kan godt vente. Det er viktig.
Kom inn.
Ikke la det vare for lenge. Hun er ikke helt frisk.
Mitt navn er Sydney Wells, og det er dr. Paul Faulkner.
Hva vil dere?
Vi vil gjerne snakke med Dem om Deres datter.
Jeg vil gjerne vite hvordan hun døde.
Hva vedkommer det deg? - Det er vanskelig å forklare.
Jeg har en forbindelse til Deres datter.
Du har øynene hennes.
Bær over med utseendet. Det var brann der jeg arbeider.
Døde Deres datter i brannen? - Nei.
Men mange andre omkom.
Hvis de hadde hørt på Anna, ville de ha blitt reddet.
Hva mener De? - Det betyr ikke noe lenger.
Hendte det at Anna...
...så ting hun ikke kunne forklare?
Ser du ting?
Ting som ikke er virkelige? - Ja.
Det må være forferdelig å kunne se åndenes verden.
Å se sjeler gjenta sin død hver dag uten å finne fred.
Anna var veldig ensom. Folk var redd henne.
De ga henne skylden for alt. - Hvorfor det?
Da hun var liten, -
kunne hun finne på å sette seg foran et hus og gråte.
Og snart var det en av beboerne som døde.
Jeg visste det ikke var henne som nedkalte døden over folk.
Men hun kunne bare... - Se døden.
Det er en liten by. Folk er overtroiske.
"Bruja"-graffitien utenfor.
Man skulle tro de hadde bedre ting å ta seg til...
Få tak i en sykebil. Få tak i en sykebil.
Hver eneste kveld gjør hun det igjen og igjen.
Dere må redde henne. Redd henne...
Hva har skjedd? - Hjerteslag. Hun må på sykehus.
Har du henne?
Hvor er nøklene dine? - I høyre jakkelomme.
Lukk opp døren. Hun må inn med hodet først.
Gå rundt og trekk henne inn. Hold beina hennes.
Lukk døren.
Du kjører. Du kjenner veien. - Skynd dere.
Kom igjen! - Jeg blir her.
Jeg klarer meg. - Bare du ikke går noe sted.
Greit, Anna.
Da er jeg her. Hva er det jeg skal se?
Paul?
Er det deg?
Anna?
Tilgi meg...
Nei! Nei! Nei!
Kom igjen, kom igjen...
Kom igjen. Kom igjen.
Hva skal jeg gjøre? Fortell meg det.
Moren din sa jeg skulle redde deg, men jeg vet ikke hvordan.
Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre.
Hva?
Hva vil du jeg skal gjøre?
Fortell. Si hva jeg skal gjøre.
Kom igjen.
Jeg tror deg.
Jeg ser det du så. Jeg vet hva du opplevde.
Jeg tror deg.
Det var ikke din skyld.
Hvordan har mrs. Martinez det?
Hun overlevde ikke.
Takk.
Hva foregår?
En biljakt på amerikansk side. Grensen har vært stengt i en time.
Du kan like godt sitte ned og slappe av.
Takk.
Hvor lenge har jeg sovet? - Ikke så veldig lenge.
Her er det jo iskaldt.
Hva er det?
Det er visst en biljakt. Det kan ta hele natten.
Mener du det?
Skal vi spille et eller annet?
Mor...
La oss sette oss inn i bilen igjen.
Du skremmer jenta. - Vent.
Du skremmer livet av henne. Bli med inn i bilen nå.
Hva er det?
Å gud...
Sydney.
Unnskyld.
Skyggene er overalt. Hallo! Hallo!
Lukk opp! - Hva er det?
Det skjer en ulykke snart. Jeg må snakke med sjåføren.
Hør her, hva...?
Å gud...
Forstår du ikke? Det er dette hun ville vise meg.
Synene var ikke fra Annas liv, de var fra dette her.
Hun viste det for å advare meg, så jeg kan redde de folkene her.
Det er det hun vil meg. Du må tro meg.
Du må og skal tro meg.
Dere må ut av bussen. Dere må ut av bussen alle sammen.
Dere kan ikke bli her.
Hør etter. Dere må gå ut av bussen.
Er det et terroristangrep? - Ja Det er en bombe i bussen!
En bombe! Løp! Det er en bombe!
Ut av bilen! Det er en bombe i bussen! Dere må høre på meg!
Ut av bilen! Det er en bombe! - Ut med dere!
En bombe! Løp!
Vent her, skatt. - Hva skjer?
Mor!
Løp! Det er en bombe!
Se å få folk vekk! - Ut av bilen! Ut!
Kom igjen.
Mor!
Er du okay? - Datteren min er der inne.
Lukk opp døren! - Hvordan? Hjelp meg!
Jeg knuser ruta. Hold deg for øynene.
Skynd deg!
Kom her, vennen.
Kom igjen, Paul!
Skynd deg! Løp!
Du reddet dem, Sydney.
Du reddet dem.
Folk tror ikke før de får se det. Nå forstår jeg dem.
Anna ville stanse døden, men hun maktet det ikke.
Anna og jeg deler både en velsignelse og en forbannelse.
Jeg vet nå at jeg ikke trenger øyne for å kunne se.
Annas klarsyn lot meg se det jeg var redd for å se.
Lot meg bruke det til å redde meg selv og andre, -
- og til å gi Anna den freden hun aldri fant i livet.