Jeg vil gjerne tro skjebnen hadde en finger med i spillet.
At det var buksenes skjebne å finne oss.
Hvor de kom fra og hvorfor de valgte oss, vil forbli et mysterium.
Men kanskje de merket der og da at vi virkelig trengte dem.
At vi trengte noe som ga oss tro -
- da det virket som alt vi trodde på så ut til å gå tapt for oss.
Men nå går jeg litt for fort fram.
Nydelig kjole!
Vi fire hadde holdt sammen så lenge jeg kunne huske.
Vi var faktisk en kvartett alt før vi ble født.
Og sju. Kjenner noen den sparke?
Mødrene våre gikk på aerobics for gravide. De hadde ikke noe felles, -
- bortsett fra samme termin.
Og slapp av. Bra jobba!
Bridget var den første ut porten.
Damer, følg takten.
Vi andre fulgte etter innen en uke.
Bridget likte å ta kommandoen.
-Veldig bra, Lena! -Jeg tar meg av dette!
Men noen ganger dro vi nytte av det.
-Hold opp! Vær så snill! -Å Gud!
Hjelp!
Sånn var det alltid med oss. Gi og ta.
Men mest gi.
-Han kommer ikke tilbake denne gang. -Det ordner seg, Carmen.
Jeg kommer bortom i morgen. Tibby og Bridget også.
Bare prat med meg på telefonen til du sovner.
"Hva tenkte de på?" 7. tagning.
Vi stilte opp for hverandre og forsto det ingen andre kunne forstå.
Hva tenkte de på, som fikk et barn til i deres alder?
Var jeg et eksperiment fra hippietida, nå skulle de stifte ordentlig familie?
Vær så god.
-Det har rabla for dem. -Det suger!
-Totalt! -Takk!
Lena, dette er en tragedie, altså. Kan du være litt mer entusiastisk?
Det var visse ting vi aldri kunne fatte.
Sorg er aldri lett å takle.
Vi stilte opp da også.
Vi sørger over tapet av en elsket kone, mor og venn.
Og det gjør valget hennes desto mer uforståelig.
Hva slags fortvilelse får en til å gjøre noe slikt?
Vi kan kun søke trøst i at hun er et bedre sted nå enn hun fant blant oss.
Jeg kondolerer så mye. Bridget.
Vi stilte opp når det var noe vi ikke orket å takle alene.
-Bee, går det bra med deg? -Ja, bare jeg slipper disse høye hælene.
Hold dem for meg. Jeg tror jeg løper hjem.
Eller det vi ikke ville takle i det hele tatt.
Sammen var vi nesten som ett.
Ville, ustoppelige Bridget.
Sky og vakre Lena. Opprørske Tibby.
Og jeg, Carmen, forfatteren.
Vi var 16, hadde aldri vært fra hverandre. Det ble det forandring på nå.
Denne?
Vil du dra til Hellas som Laverne De Fazio?
-TV-stjerne på 1970-tallet. -Er det bare jeg som ikke har peil?
-Tibby glemte å ta lykkepillen i dag. -Jeg sparer dem til jeg må jobbe her, -
- mens alle dere drar ut på ferieeventyr.
Tibby, du er så dramatisk.
Jeg skal bare til Sør-Carolina, tre delstater unna.
Du drar, i alle fall. Jeg hater dere alle.
Du ville lide deg gjennom sommeren her med dokumentaren din.
En bestselger. Spennende opptak av deodorantstabling.
Jeg får starte min egen sjanger, "sugumentaren".
-Lena, disse er perfekte! -Jeg kan ikke gå i bikini.
Vet du ikke at det kun er nudiststrender i Hellas?
Hun bare tuller, Lena.
Jeg misunner deg. Du skal et sted der det fins gutter.
Trodde du gledet deg til fotball-leiren.
Ja, til hun fant ut at den er kun for jenter, ikke gutter.
Piercingalarm!
-Beklager, ingen flere hull, unge dame. -Tibby, du må prøve disse.
Kom an, kom an.
-Tibby, du er den baben! -Du er flott. Snu deg. Herlig!
-Slutt! -De er kjempefine på deg. Kjøp dem.
-Prøv dem du, da. -Jeg går ikke i jeans.
Eller bikini, eller miniskjørt eller noe annet som viser at du har former.
Jeg har ikke.
De er flotte på deg. Innrøm det.
Nei, for jeg velter meg i selvmedlidenhet.
-Lena, du har en kropp! -Lena Kaligaris har en kropp!
-Slutt! Det har jeg ikke. -Du er fin i dem.
-Bridget, du liker jo jeans. Prøv dem. -Jeg er åtte cm høyere enn deg.
-Hvordan kan de passe til deg også? -Dette begynner å bli nifst.
Carmen, din tur.
Carmen, prøv dem.
Tror dere at jeans som passer til dere har plass til alt dette?
Ja da, Carmen, vi skal hjelpe låra dine inni dem.
-Hjelper dere meg å få dem av igjen? -Vi har prøvd, så prøv dem, du også.
Låra mine.
Stilige truser.
Over låra med dere.
Sånn.
Hva sa jeg? La meg få dem av meg, så later vi som dette aldri skjedde.
Carmen, se på deg selv. De sitter jo som støpt.
Sprøtt, men det er vitenskapelig umulig-
-at de buksene kan passe til meg... -Og meg.
-Og meg.
Tib, det har skjedd noe i dag som verken du eller jeg kan forklare.
Vi glemmer det.
Det kan vi ikke. Det er et tegn. Buksene prøver å si oss noe!
-Tibby, av og til er du så negativ. -Vær forsiktig.
Den gir oss alle sammen fin rumpe, og det holder for meg.
-Dette må skyldes mer enn lycra. -Men det er nok lycra i den.
Er dere klare? I Faderens, Sønnens og Den hellige ånds navn.
-Dette er ingen kirke. -Det er i alle fall et hellig sted!
Det var her mødrene våre møttes.
Vi er samlet her i dag til ære for en gave som er blitt sendt oss.
-Hvorfor måtte vi betale for den da? -Det er et kurant spørsmål.
Nå, kvelden før vi skal skilles,-
er magien kommet til oss i form av et par jeans.
Jeg foreslår at vi deler på dem.
I sommer skal vi sende dem mellom oss.
De skal knytte oss sammen i hjerte og sjel, selv om vi er atskilt.
-I kveld er vi Søstre av disse benklær. -Søstre av buksene?
Vi må ha regler. Det har alle søsterskap.
Takk. Et manifest! Herlig!
-1. "Hver søster får ha buksene i..." -En uke!
Lena bør få dem først, for Hellas er lengst unna.
Tibby, din tur. Hva er din regel?
"Ingen nesepelling med buksene på."
"Eller litt pelling, om en later som en klør."
"Når vi sender dem, forteller vi det mest spennende som skjedde med dem på."
-Det mest spennende som skjer deg. -Hva om ingen ting spennende skjer?
-Noe spennende vil skje. -Tviler jeg på.
Når det skjer og vi møtes igjen, skriver vi om det på selve buksene.
Regel 7: "Kun den som har dem på, har lov å ta buksene av."
Ja, du, ja.
Han jobber, så han har liten tid til deg. Blir du ensom, må du komme hjem.
Jeg klarer meg fint, mamma.
-"Vi skal aldri vaske disse buksene." -Unødvendig regel. Hvorfor ikke?
Dere kan ikke vaske buksene. Skal dere vaske magien ut av dem?
Jeg har en bedre: "Det er forbudt å brette opp buksebeina. "Det er kjipt!
Og det er kjipt å stikke blusen nedi og samtidig bruke belte.
-Den er god. Det må dere slutte med. -Forbudt å brette opp eller stikke nedi.
Min tur!
"Du kan aldri si du ser tjukk ut når du har buksene på. Eller tenke det!"
-God tur, og husk å skrive. -Du også. Ha det.
Best du går. Det er ombordstigning nå.
-Da har vi ni. -Vi trenger en siste regel.
-"Buksene står for kjærlighet." -"Elsk søstrene dine og elsk deg selv."
-For buksene. -Og Søsterskapet.
Og for denne sommeren og resten av livet vårt.
Sammen og hver for oss.
Papou, jeg har ikke noe imot å gå.
Beklager at gresken min ikke er så bra...
Mamma sa at den fort kommer seg når jeg prater med deg og Yia Yia.
Lena!
Det er det onde øyet.
Jeg trodde jeg skulle dø uten å få se min Lena!
Jeg trodde jeg aldri skulle få se min Lena!
Liker du rommet? Og senga? Jeg la på spesielle laken og kniplinger.
Og her er nydelig utsikt, ikke sant?
Hun er dyrebar som en juvel.
Vi skal passe på deg som en juvel.
Nå må du hvile deg.
Når du hører navnet ditt og lagfargen din,-
- løper du bort til treneren din.
Alma, Megan, grønt. Anderson, Alice, grønt.
Adissa, Jessica, rødt. Bo, Nathalie, rødt.
Kjære Gud, la meg vrikke ankelen! Dette var mors idé, for å få meg ut.
Min syter om at hun ikke klarer seg uten meg. Skaff deg et liv, sier jeg da.
-Hva driver din med? -Ingen ting.
Hvem er det?
Glem det. Det er forbudt å flørte med trenerne.
Vreeland, Bridget, rødt.
Jeg ba skolen vente med å sende dette, for jeg ville overraske deg, pappa.
-Bare A-er. -Det er jo fantastisk!
Jeg tok med tennisutstyret, og har øvd, så du får serve så hardt du bare kan.
Jeg regnet ut -
- at jeg bare har vært sammen med deg i fire dager siden jeg var 10 år.
Det er hyggelig når du kommer til jul,-
- men nå har vi to hele sommeren sammen!
Mamma lærte meg å lage arroz con pollo.
Det skal jeg lage til deg. Og plátanos.
Hvor er vi?
Jeg har en overraskelse til deg. Jeg har flyttet fra Charleston.
Og til et forsted? Pappa, du hater jo sånne.
-Når sa jeg det? -På Olmstead-utstillingen i Smithsonian.
Du sa: "Det fins by og bygd, alt annet er ødemark."
Jeg var ni år, du var på besøk i forbindelse med jobben.
-Du husker jo alt! -Ikke at du sa du flyttet.
Hvem er det? Naboen din?
Faktisk, så bor vi sammen.
Du må være Carmen.
Pappaen din har fortalt masse om deg. Vi skal få en flott sommer sammen.
-Unger, kom ut hit! -Unger?
-Ikke unger. Tenåringer, som deg. -Bor de sammen med deg?
-Carmen, dette er Krista og Paul. -Vi skal være brudepiker sammen.
Jeg hadde ikke helt kommet til den overraskelsen ennå.
Vi skal gifte oss. 19. august.
Du er jo som født til det der. Jeg brukte flere uker på å lære det.
Vi har alle våre talenter.
Tibby, hodetelefonene skal alltid brukes. La meg slippe å si det igjen.
Unnskyld, hvor er sjampoene?
Rad sju.
Å Gud!
Hjelp! Jente besvimt! Ring etter sykebil!
Du har en prislapp i panna.
Beklager, jeg er ikke så flink i gresk.
Det får vi jobbe med, hva?
Takk for lånet av T-skjorta.
Du kler den.
Beklager hvis den lukter fisk.
-Er dette din båt? -Bestefars. Han eier alle med blått flagg.
-Jobber du for ham? -Om sommeren. Jeg studerer i Aten.
-Kostos Dounas. -Lena Kaligaris.
-Da er jo du også gresk. -Hvorfor snakker du så godt engelsk?
-Jeg bodde i Chicago til jeg var 12 år. -Mine foreldre flyttet også til USA.
Jeg er bare her på sommerferie. Jeg bor hos besteforeldrene mine.
De små må jeg hive uti igjen. Vil du hjelpe til?
-Nei takk. -La meg vise deg.
Kom med hånda. Legg din hånd oppå min.
Det går bra?
Denne hadde flaks i dag.
Jeg må gå.
Men igjen takk for at du reddet livet mitt.
Danser du bedre enn du svømmer?
-Hva behager? -Lørdag kveld. Møt meg.
Beklager, jeg kan ikke.
Fortere!
Hei. Jeg er Bridget.
-Eric. -Vet det.
Jeg hører du går på Columbia.
-Hva har du hørt om meg? -Skolen din vant landsfinalen.
-Jeg var beste spiller. Jeg er spiss. -Jeg har sett det.
Jeg er 17.
La oss kappløpe.
Det var det. Tre km.
Er det ikke herlig å løpe?
Jo. Beste rusen som fins.
Nettopp! Det er som å være et sted der ikke noe vondt kan skje.
-Om du bare presser på litt til... -Så får ingen ting tak i deg.
Endorfinene er jo heller ikke å forakte.
Tami har det bra? Skal hun være drilljente sammen med deg?
-Mulig hun bare må bære fanen. -Vennen, skal vi ikke be for maten?
Gjerne.
Du som metter liten fugl, velsign vår mat, O Gud.
-Forsyn dere. -Det ser deilig ut.
-Jeg tar den. -Vi tar ikke telefonen når vi spiser.
Unntatt den ene gangen. Fortell igjen hvordan dere møttes.
-Vi har fortalt det mange ganger. -Skal jeg fortelle det?
-Jeg ringte feil nummer. Lydia svarte. -Under middagen.
-Lydia sa ja til å gå ut med en fremmed. -Det gjorde jeg ikke.
-Akkurat sånn var det! -Vi bowlet. Det var så gøy.
-Dere fikk bare ned to kjegler. -Jeg satte ikke tommelen fast i kula.
Vannet i toalettskåla er blått. Og hater ikke pappa bowling?
Han bowler her. Og så ber han for maten.
Han ber for maten før han spiser.
Vi fikk ham aldri med i kirka. Hvem er denne fyren?
-Snakk med ham, si hva du mener. -Jeg snakker med ham hele tida.
Slik du snakker med meg? Nei. Dette er viktig. Det han gjorde, var galt.
-Jeg kommer ned dit. -Nei! Du unner ham ikke å være lykkelig.
Derfor skylder du på ham. Dette kommer til å gå helt fint.
Kjære Tibby, jeg tror vi kan ha tatt veldig feil angående buksene.
Den ene gangen jeg gikk i dem, holdt jeg på å drukne.
En fyr dro meg oppi en fiskebåt og fikk meg til å ta på levende fisk. Ekkelt!
Jeg får i alle fall tegnet en god del.
Det er helt herlig på denne øya. Bortsett fra at dere ikke er her, da.
Masse kyss og klem, Lena.
-Hvordan var det i byen? -Fint.
-Jeg fant denne i klesvasken. Din? -Nei, faktisk...
Jeg lånte den. Jeg badet nede i havna, og noen lånte meg den.
Å, hvem da? En gutt? Hvem? Jeg kjenner alle.
Ikke bry deg om dem, de er kusinene dine.
-De også? Hvor mange har jeg? -Mange. Ikke skift tema.
Ut med det.
Han heter Kostos Dounas.
Dounas? Er han en Dounas?
Du må aldri nevne dem. De er løgnere! Tyver! Barbarer!
Bestefaren din ville dø om han visste dette.
Du må aldri treffe den gutten igjen. Skjønner du?
-Ja. -Det holder ikke. Du må sverge.
Jeg sverger.
-Hva skal jeg si her? -Noe om livet ditt.
-Det er ikke særlig interessant. -Vi er ikke ute etter noe interessant.
Det skal bare være virkelig, det er hele poenget med en dokumentar.
Å, som en spillefilm, bare kjedelig.
Denne er visst din. De leverte den hjem til meg ved en feil.
Her står det 721 og jeg bor i 271. Jeg er Bailey Graffman.
Det var du som besvimte i supermarkedet. Jeg var der.
Ja, du er den rare jenta med prislapp i panna.
Vent her, jeg har noe til deg.
-Den lå ved siden av deg. Jeg så etter ID. -Så du knabba lommeboka mi?
Er det liksom takk, bare sagt på en annen måte?
-Tror jeg hadde mer enn fire dollar i den. -Tror du at jeg ville stjele pengene dine?
Jeg så etter lD i den. Fant ingen, bare et skolebilde og et teit bilde av en katt.
Hva har du i din? Et Wallmans-kort eller et sykkelsertifikat?
Jeg kan øvelseskjøre fra neste uke. Og du da, er du 10 år?
12 år. Da jeg var 10, hadde jeg ikke iPod.
Du er så kul, at! Du hører vel på teletubbiene.
Du vekket henne. Takk skal du ha.
Det må jaggu suge. Å sitte barnevakt på fridagen din.
-Hvorfor jobber du der, forresten? -Jeg trenger penger til nytt videoutstyr.
Da jeg så etter jobb, var Wallmans...
-Har ikke du et sted du bør være? -I grunnen ikke.
Du har jo masse utstyr alt. Lager du film eller noe?
-Heller en ode. -Til hva da?
Liv i stille desperasjon. Menneskelig eksistens på et lavmål.
-Kanskje du trenger en assistent. -Kanskje ikke.
Du trenger ikke betale meg noe. Jeg kan bære utstyr og sånt.
Unnskyld at jeg er sen. Hvem er vennen din?
-Hun er ikke ve... -Bailey Graffman.
Jeg må gå. Vi ses, Tibby.
Der er du.
Hei.
-Vi må spille tennis i morgen. -Ja vel?
Tidlig?
Tåler knærne dine dette, gammeln?
-Tror du at du klarer serven min? -Skal vi vedde?
Jeg må møte cateringfolka på hotellet. Kan du se på kampen til Paul?
Han er en utrolig fotballspiller.
Vi kikker bare innom en stund. Det er på veien.
Hei! Jeg trodde ditt lag først skulle trene senere i dag.
Jeg kom tidlig for å se på motstanderen.
Vel, du ser på henne.
-Du er fryktelig sikker på deg selv. -Når jeg vet hva jeg vil.
Overtid!
-Overtid. -Hvilken av dem er din?
-Paul Rodman. -Så du er far til stjerna. Han er god.
Spill ballen, Bridget!
Spill ballen, Vreeland, fort!
Pent skudd.
Vreeland, du skal ut!
Dette er trening for hele laget.
Vi vet at du er stjerna på laget, men spar det til mesterskapet.
-Hvem skal innpå, Deanna? -Katie, kom an!
Hotellet der vi skal ha bryllupet har fått vannlekkasje.
Det vil ta måneder å reparere det.
Det lokalet var så perfekt. Vi finner aldri et nytt sted tidsnok.
-Vi finner et sted. -Så leit.
-Lydia har aldri hatt ordentlig bryllup. -Far døde rett før, første gangen, så...
La oss få deg hjem. Vi finner nok på noe.
-Paul, vil du spille tennis med Carmen? -Flott skudd, Paul.
Lydia trenger meg. Og så får dere bli kjent med hverandre.
-Paul snakker ikke. -Nei, han er litt sjenert.
Gå nå. Det blir artig. Vi kan spille i morgen.
Å Gud, gikk det bra?
Jeg er så lei meg! Du har fått en kul der. Unnskyld!
-Det gjør ikke noe. -Vi gir oss. Jeg er sliten også.
-Calimera, Lena. -Nei, jeg trodde...
Her er T-skjorta di. lgjen takk.
Lena, vent. Jeg skulle akkurat ut. Lyst til å bli med?
Nei! Jeg burde ikke være her i det hele tatt.
-De fortalte deg det, hva? -Besteforeldrene våre hater hverandre.
-Hvorfor sa du ikke noe forleden dag? -Gamle menns krangling angår ikke oss.
-Hva er det de krangler om? -Det vanlige her: Penger og fisk.
Min bestefar sier din bestefar snøt ham.
Din bestefar sier at min -
- solgte ham fisk som gjorde alle i restauranten syke.
-Hva er sannheten da? -At det er en vakker dag og...
-Hvorfor skal resten bety noe? -Fordi det gjør det.
Tibby!
Jeg har fått ny klage på at du ikke gir kvittering. Det er andre gang, så...
-Du trekker meg i lønn. -Riktig.
Og det er forbudt å gå i jeans på jobb! Flott!
-Hva gjør du med utstyret mitt? -Jeg sa til mora di at jeg er din assistent.
-Hva for noe? -Hun syntes det var lurt.
Du virker som en ålreit unge...
Nei, du virker som en pest og plage. Jeg har tre bestevenner.
Selv om de er bortreist, ser jeg ikke etter nye.
Ikke jeg heller. Vil bare lære litt om å lage film.
Og jeg har funnet et bra intervjuobjekt.
Han heter Brian McBrian og er helt konge i "Dragon's Lair".
Han har slått alle rekorder som fins.
Han er ikke det du kaller lavmål, men en fin kontrast til alle taperne i filmen.
Rigg til utstyret.
Stå ved siden av ham, lat som du er en fan og ser på ham hele tida.
Og vær så god!
Videospillfriker fins i mange butikker. Brian McBrian er fast inventar i denne.
"Dragon's Lair" er hans kall, sier han.
-Brian, er du mye her? -Noen ganger hele dagen.
Så du foretrekker å tilbringe tida her i stedet for ute i den virkelige verden?
Kanskje han syns "Dragon Lair's" verden er mer interessant. Fortell, Brian.
Vel...
Du spiller altså Dirk Daring i år 1305.
Målet er å redde prinsesse Daphne, som er fange hos Singe, the Dragon.
Første plattform er Slangerommet. Slanger glir ned fra taket.
Og Dragon får du ikke se før i plattform 23!
Fortere!
-Du har ikke mer film. -Hva med resten av intervjuet?
Vi kan vel komme tilbake i morgen, om det er greit for deg.
-Er alt bra med deg? -Snakker hun spansk?
-Er det greit? -Ja da!
-Men ingen skjønner det, vennen. -Pappa, det er ikke sant.
Han og mamma snakket alltid spansk når de ble kosete og ikke ville at jeg...
-Er klokka ni? -Men jeg skjønte jo alt på spansk, så...
Carmen, vi har bestemt oss for å ha bryllupet her hjemme.
-Med stor fest i hagen. -Det blir perfekt.
-Hvor er Paul? -Han hadde en avtale.
-På sykehuset? -Hvorfor sier du det?
Vi spilte tennis og jeg traff ham. Men det var et uhell.
-Nei, alt er bra med ham. -Det var bare noe han måtte gjøre.
Pappa?
Hva foregår? Hvor er Paul?
Han er i Atlanta og besøker faren sin. Faren er på et behandlingshjem.
Han er alkoholiker.
Paul tar bussen for å besøke ham hver måned.
Krista nekter å treffe ham.
Hun er ikke klar for det, så vi sier bare til henne at Paul er bortreist for dagen.
Ja vel.
Olivia!
Bridget!
Polly!
Tamponger! Veldig omtenksomt, mutter.
"Bridget, virker som du storkoser deg. Alt bra hjemme. Savner deg. Pappa."
Sjampo. Veldig praktisk, mor.
Hamburgere. Hver dag. Endelig gir de oss en lørdagsfri.
Klarer dere å si cantina?
-Hvor er cantinaen? -Den veien, tror jeg. Hvordan det?
Han vil at jeg skal gå dit.
-Hva? -Han vil at jeg skal gå dit.
Hvorfor skulle han ellers si det så jeg hørte det?
Det er kult når han skyter ut katapulten.
Jeg prøver å se om vi kan bruke dette.
Hva var det i pakken?
Bare de buksene der. Jeg deler dem med noen venner denne sommeren.
Disse?
Hva er så fint med noen gamle bukser?
På mystisk vis passer de oss alle.
Gjør de?
Lurer på hvordan de ser ut på meg. Om du lar meg få prøve dem, da.
-Nå, for eksempel... -Gjør hva du vil. Gi meg litt ro.
Tibby? Du må ta babyen!
Carma-klumpen min, denne pakken koster meg mer -
- enn jeg tjener på to timer, så jeg håper du får buksene i morgen.
Vi er på et gatehjørne-
- der barn i generasjoner har levd etter slagordet:
"Når livet gir deg sitroner, lager du limonade."
Er denne ferskpresset eller fra kartong?
Hva så, hvis limonaden er god?
Det skjedde meg ikke noe spesielt mens jeg gikk i buksene.
Jeg sølte ut en brus -
- og sleipsjefen min sa jeg lurte unna kvitteringer.
Sagt på sleipsjefers vis: "Du glemte å gi kunden kvittering."
Jeg leste at Bill Gates -
- solgte limonade på gata da han var yngre.
-Det vet du ikke. -Jo, jeg leste det i et blad.
Det eneste spesielle med buksene, er jentungen som kom med dem.
En nesevis liten plageånd som har limt seg fast til meg.
Hun er trøtt, har vært her i hele dag.
-Hva gjør hun? -Hun tenker.
Jeg tror hun leter etter etter hjernen.
Synd 12-åringer ikke går som pakkepost.
Lykke til.
Hei, syvsoveren. Carmen, på tide å våkne.
Hei. God morgen.
Jeg lurte på om Maria kan ta sengetøyet ditt.
Hun er hushjelpen vår.
Jeg sa du liker å sove frampå, -
- men hun skjønner ikke engelsk så godt.
Akkurat... Jeg kan vaske sengetøyet selv.
For noe tull. Maria kan da vaske sengetøyet ditt.
-Du skal da ikke vaske på en så fin dag. -Jo da, jeg pleier å gjøre det uansett.
Jeg er vant til det. Folk vasker da selv sengetøyet sitt.
Ja vel.
-Vært her lenge? -Kostos. Hva gjør du her?
Dette er et fisketorg. Det er her jeg selger fisken min.
-Men det visste du jo, hva? -Hva for noe?
Ingen sitter på et illeluktende fisketorg om de ikke venter på noen.
Aner ikke hva du snakker om. Jeg kom for å tegne den gamle kirka.
Får jeg se?
Den er ikke ferdig.
-Du sa ikke at du er kunstner. -Det er jeg ikke.
Lena, det er du.
Foreldrene mine giftet seg i den kirka før de flyttet til USA.
Hvorfor kom de tilbake til Hellas?
Det gjorde de ikke. De ble drept i en bilulykke da jeg var 12 år.
-Jeg kom tilbake for å bo hos bestefar. -Så fryktelig.
Hvorfor valgte du å tegne denne?
Jeg vet ikke. Jeg likte den, fordi den ser litt bortgjemt og glemt ut.
Men når en innser at det er derfor den er vakker, -
- er den perfekt i all sin ensomhet.
Ser du? Lena Kaligaris, du er en kunstner.
Du bør gjøre den ferdig.
Kanskje en annen gang. Jeg må gå. Hvis besteforeldrene mine ser meg her...
Er det virkelig dem du er redd? Eller er det noe annet?
-Hva mener du? Du kjenner meg ikke. -Jeg prøver å bli kjent med deg.
Ser du ikke det?
Han har rett, Carmen. Jeg er redd.
En del av meg vil slippe ham inn, men så setter jeg opp en mur.
Og jeg skjønner ikke hvorfor. Det imponerer meg ved Kostos:
Trass i alt det triste han har opplevd, ser han ennå ukomplisert på livet.
En sånn tro er ukjent for meg.
Det er så trist at mennesker som Kostos og Bridget, -
- som har mistet alt, likevel kan være så åpne for kjærlighet, -
- mens jeg, som ikke har mistet noe, ikke klarer det.
-Hun er hos legen. -Hvem?
Jentungen ved siden av. Jeg har hørt at de har avsluttet behandlingen.
-Behandling? -Hun har leukemi.
Konstatert for et par år siden. Stakkar.
Er det henne?
Ja.
-Hva er det? -Det er mutter!
Hei.
-Du burde ikke være her. -Jeg drikker ikke.
Men hvis du ikke danser med meg, må jeg kanskje begynne.
Bridget.
Jeg kan ikke.
Jeg kan ikke gjøre dette. Beklager.
Og så slipper du opp.
Kjør!
Ikke glem å styre. Det er bra.
Se opp for eselet! Bra!
Roberta, hva liker du best ved å jobbe her på Wallmans?
Jeg tjener penger til regningene. De fleste, i alle fall.
Jeg jobber deltid på konditoriet over gata også.
De har en sånn iskremmaskin.
Når jeg kjeder meg, eksperimenterer jeg.
Gjør du? Så kult. Plugg i den. Unnskyld at jeg er sen.
-Hva er din beste til nå? -Å, jeg vet ikke...
En jeg lagde nå forleden, ble veldig god.
Med praliner, blåbær og masse grahamkjeks.
Baskin-Robbins betaler iskremforskere for å finne tre nye smaker hver måned.
Gjør de?
Vet du hvem som ville passe bra til det? Du.
Tror du?
Jeg må tilbake til jobben, ellers får Duncan anfall! Ha det.
-Unnskyld. Du liker ikke at jeg avbryter. -Det er greit.
-Jeg mente ikke å ødelegge intervjuet. -Det gjorde du ikke. Du var bra.
-Hvem fortalte deg det? -Hva da?
-Du fant det ut, ikke sant? -Vi har tid til ett intervju til...
Det heter leukemi.
Og jeg vil gjerne bli med deg.
Men spør du bare fordi du syns synd på meg?
Jeg vet ikke.
Kanskje.
Greit.
BRUDEKJOLER
Vi syr den bare opp litt.
-Du er nydelig. -Den er skjønn, mamma.
Carmen, din tur.
Hva sa du?
-Jeg ser ut som ei tøyte. -Uff da.
Barbara kan nok ordne den for deg.
La meg se...
Vi må sy den ut her. Masse.
Så må vi få tak i mer stoff, for her må det gjøres mye.
Vi bør nok heller sy den helt forfra.
-Greit. Kan jeg ta av meg denne nå? -Ja visst, vennen.
Beklager, jeg ante ikke at faren tok så feil av størrelsen hennes.
En standardstørrelse pleier å være et greit utgangspunkt, men ikke her.
-Vi kan bruke korsett. -Presse det sammen.
Det er et bryllup og jeg vil de skal se like ut. Blir hun lik Krista?
Absolutt! Vi syr opp Kristas, og syr den andre helt forfra.
Carmen. Den andre heter Carmen!
Bare glem hele kjolen, vi sier til alle at Carmen er puertoricansk, -
- og at hun har annerledes kroppsbygning.
I motsetning til deg og dattera di, -
- så har hun ei rumpe som syersken ikke hadde nok stoff til å dekke!
Eller bare si at Carmen ikke fins!
Carmen, vennen!
På tide å spare de beste. Vi er sikret sluttspillplass, så vi bytter noen.
Jessica som spiss, Bridget som sweeper. Ikke gå over midtstreken.
Kjære Lena, da jeg fikk brevet ditt, hylte jeg i ti minutter.
Så du fant deg en type likevel? Jeg også. Han heter Eric.
Nevnte jeg at han er en av trenerne og helt forbudt område?
Men det blåser jeg i, for jeg vil ha ham mer enn noe annet i livet.
Jeg venter på å få buksene fra Carma-klumpen.
Imens bruker jeg all min energi på fotball.
Selv om det bare får meg i mer trøbbel. Hva kan jeg si? Jeg er besatt.
Og besatte jenter er jo ikke ansvarlige for sine handlinger, sant?
Spill ballen, Vreeland!
Oversatt av: dsigurd
Hei.
Du så meg spille i dag. Hva syns du?
Jeg vet ikke om jeg har sett noen spille med så stor intensitet noen gang før.
-Jeg brifet litt for din skyld. -Bare litt?
Nei.
Det er noe mer enn det.
Du skremte vettet av meg.
"Ensporet inntil det hensynsløse."
Hva?
Det kalte skolepsykologen meg.
Etter at mamma døde, mente noen av lærerne at jeg burde evalueres.
Så jeg traff fyren. Jeg pratet og han skrev.
Jeg har aldri fortalt det til noen før.
-Bridget, jeg... -Nei, ikke si noe.
Ikke nå.
Kom, så kappløper vi.
Vær så god.
Har du nøkkel? Det ser ikke ut som noen er hjemme.
De er sikkert ute og leter etter meg. Det ordner seg.
Dette er Tibby. Nå piper det, og da vet du vel hva du skal gjøre.
Det er Carmen. Jeg kommer hjem. Alt skar seg totalt, og jeg sprakk.
Jeg er drittlei og kan ikke være her, så jeg ringte deg fordi jeg vet at du...
Jeg vet at du vil forstå.
Vet du hva jeg liker best ved stjerner?
Når du ser på dem der oppe, så vet du at det må finnes noe mer enn...
Livet?
Det må det finnes.
Er du redd?
Ikke for å dø, i grunnen.
Jeg er mer redd for tiden. At jeg ikke har nok av den.
Tid til å finne ut hvem jeg er, -
- finne min plass i verden før jeg må forlate den.
Jeg er redd for alt jeg vil gå glipp av.
Hva?
Ikke noe.
Bridget lyser opp overalt. Hun gjør at alt blir mye artigere.
Og Carmen er helt strålende, hun vet det bare ikke selv.
Tibby følger alltid sitt eget hode. Jeg er litt misunnelig på henne.
Hvorfor?
-Fordi hun vet hvem hun er. -Gjør ikke du?
Jeg vet ikke. Jeg tror jeg vet hvem jeg vil være.
Det du sa forleden, om at jeg var redd...
Det er vanskelig å forklare.
Hele livet har folk liksom hatt et spesielt inntrykk av meg.
Og jeg var ikke... er ikke...
-Det er greit, jeg skjønner. -Gjør du?
Noen mennesker viser skjønnheten sin fordi de vil at verden skal se den.
Andre prøver å skjule skjønnheten sin fordi de vil at verden skal se noe annet.
Og hva ser du?
Alt.
Kjære Bridget, jeg lurte meg selv til å tro -
- at når buksene kom, ville de gjøre alt bedre.
Jeg klandrer dem ikke for det som skjedde.
Men jeg håper de bringer deg mer hell. Og at de gir deg god vurderingsevne.
Høres kjedelig ut, men nå har jeg erfart at litt sunn fornuft ikke er å forakte.
Slit dem med helsa. Er glad i deg. Carmen.
Faren din ringte for å høre om du kom deg trygt hjem.
-Jeg visste at dette ville skje. -Mamma da!
Derfor ville jeg ikke at du skulle dra. Jeg skal ikke si "hva sa jeg"...
Så la være.
-God morgen. -Sover du aldri?
-Hvorfor det? -Denne kom til deg.
-Å Gud, endelig er de her! -Hva da?
-Skjønner dere hva dette betyr? -At du omfavner et par bukser?
De er ikke bare bukser. De får ting til å skje.
Søtt.
Jeg følte meg som den raringen i Blondinenes land.
-Så ille var det vel ikke. -Jo, helt fælt!
Paul snakker ikke. Han sier ikke et ord.
Og Krista er et yppig, lite mareritt.
Hun og mora er som solskinnsbarn på lykkepillen.
Bortsett fra når bryllupsplanene skjærer seg, da.
Vi hadde knapt en eneste samtale som ikke dreide seg om -
- blomster, menyer, gjestelister, servietter...
De gledet seg vel bare.
Tibby, kan du ikke holde med meg?
Det skjer da verre ting enn at faren din gifter seg.
-Han kunne ha taklet det bedre... -Han taklet det ikke i det hele tatt!
Så si det til ham. Du trengte ikke hive stein på ham.
Jeg kastet den på dem, ikke ham! De er problemet, de har ødelagt alt!
Og hvorfor skal du liksom belære meg om å behandle folk ordentlig, -
- når du selv driter i hele verden fordi det er lettere enn å føle noe?
Jeg tror hun får for mye sol.
Du har antakelig lett. Tror jeg går meg en tur, får meg litt frisk luft.
Kan du ikke bli en uke til?
Forelesningene begynner på mandag. Jeg må dra.
Jeg bare... Jeg føler at...
Ja, jeg også.
Jeg elsker deg, Lena.
Hva er det dere gjør?
-Kostos! -Lena!
-Han drikker deg full. -Det var ingen ting! Vi danset bare!
Du ga meg et løfte, betyr det ingen ting for deg?
Betyr det ingen ting at du sårer de som er glade i deg?
Kaller du det ingen ting?
Jeg er lei for det.
Her i livet er familien den mest dyrebare gave vi har.
Den aller helligste.
Viser du familien din ryggen, da har du sannelig ingen ting.
Det var akkurat slik jeg hadde trodd. Så hvorfor føler jeg meg så trist, Lena?
Hvordan kan noe som skal gjøre deg hel, i stedet gjøre deg så tom innvendig?
Jeg skulle ønske jeg kunne snakket med mamma om det.
Jeg trenger henne, og det skremmer meg.
Jeg kan ikke sitte barnevakt i dag. Bailey og jeg har et intervju...
Bailey er på sykehuset. Mora ringte. Det ser ikke bra ut for henne.
Jeg prøvde å ringe deg. Jeg kan kjøre deg til sykehuset.
Trenger du ikke. Jeg ser innom der hvis jeg får tid.
Jeg er sint på pappa. Hvorfor er det så vanskelig for meg å si?
-Det går greit å være sint på deg. -Jeg har merket det.
Jeg er så lei meg. Det jeg sa, var ikke pent. Det var fryktelig.
Kanskje det er lettere å være sint på mennesker du stoler på.
-Hvorfor det? -Fordi de er glade i deg uansett.
-Mora di fortalte om Bailey, venninna di. -Bailey, ja.
Hun er ikke venninna mi. Eller...
Jo, litt, men hun er jo bare 12 år.
-I breva dine hørtes hun ut som... -Hun er til å bli sprø av.
Når vi intervjuer folk, bykser hun fram og begynner å stille spørsmål.
Hun spør dem om hva som helst, som om hun vil bli kjent med dem.
-Vil hun klare seg? -Jeg vet ikke.
Jeg vet ikke.
Lena Kaligaris?
Papou? Det er noe jeg må si deg.
Bare lat som du ikke forstår meg, men jeg vet at du gjør.
Folk sier at jeg er så lik Yia Yia, -
- at jeg har hennes ansikt og smil.
Men ingen ser at jeg slekter veldig på deg også.
Jeg er stille og sta, og redd for å vise for mye følelser.
Så traff jeg en som forandret alt det.
Han viste meg at jeg kan gripe sjansen, om så bare for et øyeblikk.
Du hadde det sånn da du traff Yia Yia. Da satset du alt. Det var din sjanse.
Nå ber jeg deg om å la meg få min.
Dra.
Kostos!
Jeg trodde aldri jeg fikk se deg igjen.
Jeg elsker deg.
Hva har du i denne eska?
Hallo?
Pappa? Det er Carmen.
Jeg er glad for at du ringte.
Jeg vil bare...
Du trenger ikke be om unnskyldning. Du ble sint. Jeg skjønner.
Nei, du har aldri skjønt.
Det er problemet. For jeg har aldri klart å si det til deg.
Si hva da?
At jeg er sint på deg, pappa. Alt dette med Lydia og hennes unger...
Det er min feil. Jeg burde ha fortalt deg om dem før.
-Jeg er lei for det. -Ja, men det er mer enn det.
Du fant deg en ny familie.
Og jeg føler meg som en utenforstående som ikke tilhører deg lenger.
Som om du byttet bort meg og mamma i noe bedre, og jeg vil vite hvorfor.
Skjems du av meg? Er du flau?
Si hva galt jeg har gjort, pappa.
Hvorfor reiste du, -
- og sa at vi skulle ha bedre kontakt, når vi ikke fikk det?
Paul besøker faren sin, som er alkoholiker, hver måned, -
- mens du bare besøker meg to ganger i året.
Du liker å være Paul og Kristas pappa, men hadde aldri tid til å være min!
Jeg er lei for det.
-Jeg er så lei meg. -Jeg skulle ønske det var nok, pappa.
Hvor er den vesle venninna di? Ble vant til å ha henne her.
Hun så jeg slet litt for noen uker siden, og spurte om jeg ville prate om det.
Hun er spesiell sånn, hva?
Tibby, jeg er så fylt av følelser nå, og du vil sikkert ikke tro det, -
- men jeg tror det var buksene som gjorde dette for meg.
Buksene er magiske, og hvis du lar dem, vil de bringe deg også noe godt.
Klem fra Lena.
BARSKEN
UKAS BURSDAG - LEAH UKAS SUPERSTJERNE - CHUCK
På tide du dukket opp.
Hva er det?
"Dragon's Lair."
Brian kom innom med det i går.
Han sa det ikke var like bra som originalen, men jeg får da øvd meg.
Han hjalp meg å komme til nivå 10, der slottet er beleiret.
Kult.
Han er en ganske kjekk gutt, Brian.
Ja, han er det.
Du hadde rett og jeg tok feil.
Men jeg tar feil av de fleste, så...
Det viktigste er -
- at en alltid kan skifte mening om folk.
Jeg tok med noe til deg.
-Reisebuksene. -Jeg fikk dem nettopp fra Lena.
-Hun i Hellas? -Ja.
Hun sa at de virkelig er magiske. Jeg vet ikke alt, men jeg kjenner Lena.
Og hvis hun sier det, så må det være sant.
Jeg tenkte at du kanskje kunne ha dem en stund.
-De passet ikke til meg, vet du. -Ja, jeg vet det.
Men det gjør egentlig ikke noe.
Ingen ting av det betyr noe.
Du må ta imot dem, Bailey.
Du må la dem hjelpe deg.
Vær så snill!
Jeg vet du er sliten, men ikke gi opp. Buksene vil gi deg et mirakel. Du må tro.
Men Tibby, buksene har alt gitt meg av sin magi.
De brakte meg til deg.
Jeg vil at du skal gjøre noe for meg.
Hva?
Gjør ferdig filmen din.
Hvorfor?
Fordi du kan.
Hallo?
Å nei.
Jeg skal si fra til henne.
Jeg malte verandaen.
Skal vi gå på Mario's og feire at du er kommet hjem?
Kanskje senere, pappa. Jeg er sliten etter reisen.
Hei, det er meg. Du trenger ikke bruke dette i filmen din, -
- men det å besvime på Wallmans gjør meg vel kvalifisert som taper.
Men det å gå med prislapp i panna gjør vel deg også til en.
Kanskje sannheten er at vi alle har litt av taperen i oss?
Å være lykkelig betyr ikke at alt i livet skal være perfekt.
Kanskje det er å huske alle de små ting, som det å gå med disse buksene, -
- eller å nå et nytt nivå i "Dragon's Lair", og å la det veie opp for alt det triste.
Kanskje vi bare skal gjøre vårt beste, det er alt vi kan forlange i livet.
Carmen, det er Lena. Jeg må snakke med deg om noe.
Tar du ikke telefonen lenger? Tib, Bridget trenger oss.
-Bare åpne den! -Jeg prøver.
Jeg sa lukten av potetgull ville vekke henne.
-Vi har invitert oss selv på overnatting. -Men du sover visst allerede.
Jeg er så trøtt.
Da bør du prate med oss.
Så vi kan ordne opp i dette.
Dette er den perfekte pizza.
-Det er baconet. -Nei, olivenene.
Maggie, nei!
Mora di ville likt denne pizzaen, Bee.
Jeg husker en gang hun bestemte seg for å lage en selv.
Hun våknet skrubbsulten etter en depresjon. Jeg satt og gjorde lekser.
Hun kom inn på kjøkkenet og begynte å lage denne greia.
Vet ikke om det kunne kalles pizza.
Hun strødde alt vi hadde i kjøleskapet på en pizzadeig.
-Det verste var at vi faktisk spiste den. -Så klart.
Vi spiste hver smule av den pizzaen på ti minutter.
Mens vi flirte og lo. Det var herlig.
Jeg håpet det var slutt på depresjonene, at hun ville være så glad alltid.
Det er lov å savne henne, selv om det gjør vondt.
For det gjør vel mer vondt å la være?
Du skjønner ikke.
Bridget...
Jeg kan ikke.
Det gjør for vondt.
-Jeg vet det. -Det gjør du ikke!
Jeg vil bare ha det godt, være glad - leve!
For hvis jeg føler at jeg lever, så er det som om hun ikke er død.
Og hvis jeg ikke er trist, så beviser det at jeg ikke er lik henne.
Det trenger du ikke bevise. Du har en indre styrke som mora di ikke hadde.
Selv om hun gjerne ville, så kunne hun ikke finne den.
-Du har noe annet også. -Hva?
Du har oss.
-Og vi lar deg ikke forlate oss. -Takk.
Kom her.
Adjø!
Jeg vil savne deg også.
Ikke nå, Maggie.
Maggie!
God morgen. Kom tilbake hit, Maggie!
Har du mistet disse?
Ja, jeg har visst det. Takk.
-Hva gjør du her? -Jeg lette etter deg, faktisk.
Vi bor på Hobart Place, ikke Street. Lett å ta feil.
Ja, der har vi det.
-Jeg er på vei tilbake til Columbia. -Det er ikke akkurat her i nærheten.
Nei, det er ikke det.
Jeg ville bare si at det som skjedde mellom oss, var min feil.
-Feil? -Ikke feil. Ansvar. Jeg burde visst bedre.
Jeg ba deg ikke akkurat roe ned.
Problemet er at jeg ville det av feil grunner.
Men alt jeg prøvde å flykte fra, nådde meg bare igjen mye fortere.
-Nå vel... Venner? -Venner.
Når du er 20 år, og antakelig fotballstjerne på et stort college, -
- og alle gutta ligger flate etter deg, da må du love å gi meg en sjanse.
-Avtale. -Greit.
-Takk. -Ha det bra.
Næ.. !
Men Gud, Lena - se på deg!
Jeg har savnet deg sånn!
Da jeg fikk brevet, prøvde jeg å komme før. Kan du tilgi meg?
Tilgi deg? Hvem er du?
Jeg visste ikke om du var her. Tenkte du kanskje dro i bryllupet til faren din.
-Vi har tenkt å overtale henne. -Carmen, hva med en liten biltur?
Nei!
-Du må jo stille opp i din fars bryllup. -Da hadde far ringt og bedt meg.
-Kanskje han tok skrekken sist. -Det der bidrar ikke, Tibs.
-Foreldre roter ting til. De er gode til det. -Vi må ordne det de ikke skjønner.
-Han hiver meg ut fra hele bryllupet. -Nei da.
-Og i tilfelle, så er vi der. -Jeg vil ikke!
Du skal i det bryllupet!
Dette er utsikten fra vinduet mitt.
Eslene til fetteren min. George og George Jr.
-Besteforeldrene mine. Caldera. -Blås i Caldera. Jeg vil se typen.
-Jeg sniker meg ut under vielsen. -Caldera er faktisk en vulkan.
Vi drar straks vielsen er over. Vi blir ikke værende.
-Ja, er han ikke kjekk? -Jeg reagerte på at du holder en fisk.
-Ikke angrip sjåføren! -Kan jeg bestikke sjåføren til å snu?
-Uten penger? Kun Tibby har jobb. -Jeg er ferdig på Wallmans, takk.
-Så vi kan ha rituell brenning av kittel? -Den tok de, men jeg har navneskiltet.
Kan vi brenne det?
Hvordan ble sugumentaren din?
Den utviklet seg til å bli noe helt annet enn jeg hadde tenkt.
Hva skal du kalle den?
"Bailey."
Skynd deg, Carmabelle, vi kommer for sent.
Hva driver hun med der inne?
-Jeg har ombestemt meg, jeg kan ikke. -Jo, du kan.
Carmen, kom ut. Jeg lover at det går bra.
Hvordan vet du det?
På grunn av det jeg holder her.
Gå i dem. De gir deg mot.
Jeg kan ikke gå i jeans i et bryllup. Og uka di er ikke ute.
Regel 11: "I krisetilfeller gis buksene -
- til den søster som trenger dem, uansett hvem som har dem da."
-Det fins ingen regel 11. -Den behøves, og jeg bruker den nå.
Det er faktisk en veldig god regel.
Vil du ta dem på selv, eller må vi gjøre det for deg?
Vi er samlet her i nærvær av Gud og disse vitnene -
- for å vie denne mannen og denne kvinnen.
Unnskyld, kan du vente litt? Beklager.
Et viktig familiemedlem burde være her med oss.
Datteren min.
-Carmen? -Pappa, jeg er ikke kledd.
Jeg trenger deg.
Kom her, vennen.
Beklager.
-Jeg må gifte meg. -Greit.
Unnskyld.
Du kan fortsette.
Vi er samlet her i nærvær av Gud og disse vitnene -
- for å vie denne mannen og denne kvinnen.
Intet bånd på jord er bedre og lettere...
Jeg kunne si at buksene forandret alt den sommeren.
Men i ettertid ser jeg at livene våre ble forandret fordi de måtte det.
Og buksenes magi besto i at de var vitne til alt dette, -
- og at de knyttet oss sammen i en tid da ingen ting lenger var som før.
For noen ting ville aldri bli som før.
Men uansett hvilke egne veier vi gikk, -
- visste vi at vi alltid ville finne tilbake til hverandre, og det var betryggende.
For oss. For det vi var, det vi er og det vi skal bli.
-For buksene. -Og Søsterskapet.
For dette øyeblikket og resten av livet. Sammen og hver for oss.
Hekta på Kostos
Bailey var her