Subs Sync Checked ..by iUrop
Deși toate țările lumii ar dori să conteste acest lucru, noi, francezii, știm adevărul.
Cea mai bună mâncare din lume e preparată în Franța.
Cea mai bună mâncare din Franța e preparată la Paris.
Unii spun că cea mai bună mâncare din Paris
e preparată de bucătarul Auguste Gusteau.
Restaurantul lui Gusteau e cel mai bun din Paris,
fiind rezervat cu patru luni în avans.
Și proprietarul său a ajuns pe coperta celor mai bune reviste culinare din Franța,
făcându-i pe concurenții săi invidioși.
E cel mai tânăr bucătar, din toate timpurile
care a primit o cotație de cinci stele.
Cartea de bucate a lui Gusteau, "Oricine poate să gătească",
a ajuns în topul celor mai bine vândute cărți.
Dar nu toată lumea a celebrat succesul său.
Un titlu amuzant, "Oricine poate să gătească".
Dar și mai amuzant e că Gusteau chiar crede asta.
Eu, pe de altă parte, iau gătitul în serios.
Și, nu, nu cred că poate s-o facă oricine.
Ăsta sunt eu.
Cred că e evident că trebuie să-mi reorganizez viața puțin.
Care e problema mea?
În primul rând, sunt un șobolan.
Ceea ce înseamnă că viața e dură.
În al doilea rând,
am un nivel al simțurilor gustativ și olfactiv foarte ridicat.
Faină, ouă, zahăr.
Boabe de vanilie... puțină zeamă de lămâie.
Poți mirosi toate astea?
Ai un talent înnăscut.
El e Emile, fratele meu.
Se lasă foarte ușor impresionat.
Deci, poți mirosi ingredientele? Și ce?
El e tatăI meu. El nu e niciodată impresionat.
De asemenea se întâmplă să fie și liderul clanului nostru.
Care e problema în a avea simțuri foarte dezvoltate?
- Stai, stai, stai! Nu mânca aia! - Ce se întâmplă aici?
S- a dovedit că mirosul acela ciudat era otravă de șobolani.
Dintr-odată, tata nu a mai considerat că talentul meu e inutil.
Mă simțeam destul de mândru de talentul meu.
Asta până când tata mi-a dat o slujbă.
Curată. Curată.
Exact... detector de otravă.
Curățică. Imaculată.
Ceea ce înseamnă curată. Știi, imaculată e similar cu...
Nu mai contează. Mai departe...
Asta I-a făcut pe tata să fie mândru.
Nu te simți mai bine, Remy? Ai ajutat cauza noastră nobilă.
Nobilă? Suntem hoți, tată.
Și ceea ce furăm e, să recunoaștem, gunoi.
Nu se numește furat, dacă nimeni nu-I vrea.
Dacă nu-I vrea nimeni, atunci de ce-I furăm?!
Suntem...
Să zicem că avem puncte de vedere diferite.
Asta știu sigur.
Dacă ești ceea ce mănânci, atunci vreau să mănânc doar lucrurile bune.
Dar pentru tata...
Mâncarea e ca un combustibil.
Dacă ești mofturos cu ceea ce-ți umpli rezervorul, motorul tău va ceda.
Acum taci și mănâncă-ți gunoiul.
Dar dacă tot vom fi hoți,
de ce să nu furăm lucrurile bune din bucătărie?
- Acolo unde nimic nu e otrăvit. - În primul rând, nu suntem hoți.
În al doilea rând, nu te apropia de bucătărie,
și ferește-te de oameni, e periculos.
Știu că ar trebui să-i urăsc pe oameni, dar...
Mă atrage ceva la ei.
Nu numai că supraviețuiesc, dar și descoperă, creează.
Uitați ce-au făcut cu mâncarea.
Cum aș putea să descriu asta?
Mâncarea bună e la fel ca muzica. Gustul, culoarea, o poți mirosi.
Există excelență pretutindeni.
Trebuie doar să fiți conștienți pentru a a vă opri și a o servi.
Gusteau avea dreptate.
Uimitor. Fiecare savoare e unică în felul său.
Dar, combinând o savoare cu alta, ceva nou se crează.
Acum, am o viață secretă.
Singurul care știa de asta era Emile.
Hei, Emile. Emile!
Am găsit o ciupercă. Haide. Tu te pricepi să ascunzi mâncarea.
Ajută-mă să găsesc un loc bun să pun asta.
Nu mă înțelege. Dar în preajma lui pot să fiu eu însumi.
De ce mergi așa?
Nu vreau să fiu nevoit să mă spăI mereu pe labe.
Te-ai gândit vreodată că mergem în aceleași labe cu care manevrăm mâncarea?
Te-ai gândit vreodată ce băgăm în gură?
Întotdeauna.
Când mănânc nu vreau să gust toate locurile prin care mi-au umblat labele.
Fă ce vrei în continuare.
Dar dacă tata te va vedea mergând așa, sigur nu-i va plăcea.
Ce ai acolo?
Ai găsit brânză?
Și nu orice brânză, "Tomme de chevre de pays".
Asta va merge perfect cu ciuperca mea.
Și și și... rozmarin. Rozmarin cu...
Poate, poate... câteva picături de rouă de pe iarba asta.
Arunc-o peste grămadă. Și apoi...
Nu vrem să aruncăm asta la grămadă cu gunoiul.
Asta e ceva special.
Dar, trebuie să ne întoarcem la colonie înainte de apus, altfel tata...
Emile! Sunt nenumărate posibilități neexplorate aici.
Trebuie să gătim astea.
Cum vom găti astea? Asta e întrebarea.
Da!
Cheia e să rotești continuu.
Să obții gustul de afumat, încet și peste tot.
Furtuna aia se apropie.
Hei, Remy. Nu crezi că, poate nu ar trebui să fim așa...
Trebuie să guști asta!
Asta e... Are acest... gust cremos, extrem de afumat.
E un fel de... Ceva în genul... Un gust trăsnet.
Nu crezi? Cum ai numi savoarea asta?
Fulgerătoare.
Da, e fulgerătoare.
Trebuie să mai facem asta o dată. Când vine următoarea furtună,
vom merge pe acoperiș...
Știu ce-i lipsește. Șofran. Cu puțin șofran asta va deveni...
Șofran. De ce am impresia...
- E în bucătărie! - Că e în bucătărie?
- Șofran. - Nu e bine.
- Șofran. - Nu-mi place asta. Se va trezi.
Am fost aici de un milion de ori.
Cum dă pe canalul de gătit, bum, nu se mai trezește.
Ai fost aici de un milion de ori?
Îți spun, șofranul va fi exact ceea ce lipsește.
- Gusteau garantează asta. - În regulă. Cine e Gusteau?
Doar cel mai mare bucătar din lume. A scris cartea asta de bucate.
- Stai, stai, stai... Tu citești? - Nu în mod excesiv.
Doamne. Tata știe?
Poți umple o carte, de fapt multe cărți, cu lucrurile pe care nu le știe tată
și ei le au, de aceea citesc.
- Care e, de asemenea, secretul nostru. - Nu-mi plac secretele.
Toată chestia asta cu gătitul, cititul și uitatul la televizor,
când citim și gătim.
E ca și cum m-ai implica într-o infracțiune și eu ți-aș permite.
De ce îți permit?
De ce întârzie copiii ăia așa mult?
Șofran de L'Aquila.
Italian, nu? Gusteau a spus că e excelent.
Ce bine că bătrâna e o iubitoare a artei culinare.
Să nu mai vorbim, e vorba de gătitul dumneavoastră.
Hei, ăla e Gusteau. Emile, privește!
Gătitul nu e pentru cei cu inima slabă.
Trebuie să ai imaginație, o inimă puternică.
Trebuie să încerci lucruri care s-ar putea să nu meargă.
Să nu lași pe nimeni să-ți stabilească limitele datorită locului de unde provii.
Singura ta limită e sufletul tău.
Ceea ce spun e adevărat. Oricine poate să gătească.
Dar numai cei neînfricați pot fi foarte buni.
Pură poezie...
Dar nu a durat la nesfârșit.
Restaurantul lui Gusteau și-a pierdut una din cele cinci stele
după o evaluare nefavorabilă a celui mai mare critic culinar din Franța,
Anton Ego.
A fost o lovitură puternică pentru Gusteau,
și bucătarul a murit din cauza unui infarct, la scurt timp după asta.
Ceea ce, conform tradiției a dus la pierderea a încă unei stele.
Gusteau e mort?
Nu! O s-o duci la colonie.
- Ajutor! Remy, ajutor! - Emile, începe să balansezi lustra.
Te prind eu!
Emile, balansează-te către mine.
Evacuați!
Fugiți, către bărci.
Cartea!
Mișcați-vă! Mișcați-vă!
Grăbiți-vă!
Așteptați-mă și pe mine!
- Toată familia e aici. Unde e Remy? - Aici. Acuma vin.
Vin acum!
Ține-te bine fiule. Dă-i ceva de care să se agațe.
Haide. Vâslește, fiule.
Haide! Întinde-te după ea!
Trebuie să reușești.
- Remy! - Tată!
Haide, vei reuși.
Vei reuși.
Băieți, așteptați!
- Tată?! - Remy, haide.
Nu! Așteptați-mă. Stați!
Remy, haide.
Tată?!
Tată?
Pe unde s-o iau?
Am așteptat...
un sunet,
o voce,
un semn,
ceva.
Dacă îți e foame, du-te sus și caută, Remy.
De ce ai așteptat așa mult?
Tocmai mi-am pierdut familia, toți prietenii.
Poate că pentru totdeauna.
- De unde știi asta? - Păi, eu...
Ești o ilustrație. De ce vorbesc eu cu tine?
Tocmai ți-ai pierdut familia, toți prietenii.
- Ești singur. - Da...
Păi, tu ești mort.
Dar asta nu se compară cu îndeplinirea dorințelor.
Dacă te vei concentra pe ce ai lăsat în urmă
nu vei putea niciodată să vezi ce te așteaptă în viitor.
Acum, du-te sus și uită-te în jur.
Ce faci?!
Mi-e foame și nu știu unde sunt,
nu știu când voi mai găsi mâncare.
Remy, ești mai bun de atât.
Ești un bucătar.
lar un bucătar face, pe când un hoț fură.
Tu nu ești un hoț.
Dar mi-e foame.
Mâncarea va veni, Remy.
Mâncare întotdeauna vine la cei care iubesc să gătească.
Nu ai curajul s-o faci.
Paris?
Tot timpul ăsta am fost sub Paris?
E minunat.
Cel mai minunat.
La Gusteau, restaurantul tău?
M- ai condus către restaurantul tău.
Se pare că așa am făcut. Da. Așa e! Te-am condus către el.
Trebuie să văd asta.
Mai am nevoie de supă, vă rog!
Am nevoie de două porții de somon, trei salate și trei file-uri!
Două comenzi, somon!
Trei file-uri, în lucru! Am nevoie de farfurii!
Bună ziua, bucătar șef Skinner! Cum e seara dumneavoastră?
Salut, șefule. Uite cine a venit. Alfredo Linguini, băiețelul Renatei.
Ți-o amintești pe Renata.
Vechea prietenă a lui Gusteau.
- Da. Ce mai faci... - Linguini.
Da, Linguini.
Frumos din partea ta că ai venit în vizită.
- Ce face... - Mama mea...
Renata.
Da, Renata. Ce mai face?
Bine. Păi, nu chiar bine. A avut și momente mai bune.
- Adică... - A murit.
Îmi pare rău.
Nu trebuie. A crezut în Rai. Așa că e acoperită.
Știți, din punctul de vedere al vieții de apoi.
Ce-i asta?
A lăsat-o pentru dumneavoastră.
Cred că a sperat că va fi de ajutor... pentru mine, să obțin o slujbă...
- Aici. - Desigur. Gusteau nu ar fi ezitat.
- Orice fiu al Renatei... - Da, bine.
Vom îndosaria asta și dacă va fi un post disponibil curând...
- Deja I-am angajat. - Ce?
Cum îndrăznești să angajezi pe cineva fără aprobarea mea?
Aveam nevoie de un băiat care să se ocupe de gunoi.
Gunoi, bine. Mă bucur că s-a rezolvat.
Nu-mi vine să cred. O bucătărie a unui restaurant de delicatese.
lar eu am posibilitatea să mă uit.
Ai citit cartea mea. Să vedem cât de bine ai făcut-o.
Care e bucătarul șef?
Tipul ăla.
Cine e următorul în ierarhie?
Bucătarul adjunct. Acolo.
Bucătarul adjunct răspunde de bucătărie când bucătarul șef nu e în preajmă.
Sosangiul, cel care răspunde de sosuri. Foarte important.
Decoratorul șef și decoratorul adjunct.
Ambii sunt foarte importanți.
Ajutoare, ajutoare de bucătari, sunt foarte importanți.
Ești un șobolan isteț.
Acum, cine e ăla?
- Cine, el? E un nimeni. - Nu e un nimeni pentru că e în bucătărie.
E un "plongeur", sau ceva de genul ăsta.
Spală vasele sau duce gunoiul. El nu gătește.
- Dar, ar putea. - Nu.
De unde știi?
Ce am spus eu întotdeauna? "Oricine poate să gătească. "
Da, oricine poate. Asta nu înseamnă că oricine ar trebui s-o facă.
Ei bine, asta nu-I oprește pe el.
Vezi?
Ce face?
Nu! Nu!
Nu, e teribil!
Distruge supa.
Nu-I observă nimeni?
E restaurantul tău, fă ceva!
Ce pot să fac? Sunt o plăsmuire a imaginației tale.
Dar distruge supa.
Trebuie să-i spunem bucătarului șef...
Remy! Ce mai aștepți?
Chestia asta cu apariția ta, va deveni ceva obișnuit?
Știi cum s-o repari. Asta e șansa ta.
Supa!
Unde e supa?
Dați-vă la o parte!
Fă loc, îngrijitorule!
Tu gătești?
Cum îndrăznești să gătești în bucătăria mea?
Cum de ai avut curajul măcar să încerci
să faci o prostie atât de monumentală?
Ar trebui să pun să fii închis!
O s-o fac. Am legea de partea mea!
Larousse! Scapă-mă de omul asta.
Pune-I la presă ca să-i stoarcem grăsimea din cap!
- Ce tot îngâni acolo? - Supa.
Supa?
Oprește supa aia!
Nu!
Chelner!
Linguini!
Ești concediat!
C- o-n-c-e-d-i-a-t. Concediat!
Vrea să vorbească cu bucătarul.
- Ce a spus clientul? - Nu era un client oarecare.
- Era un critic. - Ego?
- Céline Leclere. - Leclere?
Ce a spus?
- I-a plăcut supa. - Stai!
Cum adică să stau? Din cauza ta sunt în încurcătura asta.
Cineva întreabă de supa ta.
Ce fel de șmecherie ai făcut?
Eu...
Mai sunt concediat?
- Nu poți să-I concediezi. - Ce?
Lui Leclere i-a plăcut supa lui, nu? A avut un motiv să-ți spună asta.
Dacă va scrie o recenzie despre asta
și va afla că I-ai concediat pe bucătarul care a preparat-o...
E doar un îngrijitor...
Care a gătit ceva ce i-a plăcut ei.
Cum putem să pretindem că reprezentăm numele lui Gusteau
ducă nu urmăm crezul său cel mai important?
Și care ar fi acest crez, domnișoară Datu?
"Oricine poate să gătească. "
Poate că am fost puțin prea dur cu noul nostru îngrijitor.
Și-a asumat un risc.
Și ar trebui să-I recompensăm, așa cum ar fi făcut Gusteau.
Dacă vrea să înoate în ape învolburate, cine suntem noi să-i luăm acest drept?
- Parcă evadai. - Da.
Din moment ce te-ai arătat așa interesată de cariera lui de bucătar,
tu vei fi responsabilă de el.
Mai e cineva interesat?
Atunci, treceți la treabă!
Tu ești ori foarte norocos, ori foarte ghinionist.
Vei face supa încă o dată. Și de data asta, voi fi foarte atent.
Foarte atent.
Ei cred că s-ar putea să fii un bucătar. Dar, știi ce cred eu, Linguini?
Cred că ești un șmecheraș care a întrecut măsura...
Șobolan!
Prindeți șobolanul! Linguini, ia ceva în care să-I punem.
- Ce să fac acum? - Ucide-I.
- Acum? - Nu. Nu în bucătărie. Ai înnebunit?
Știi ce s-ar întâmpla cu noi dacă cineva ar ști că avem șobolani în bucătărie?
Ne-ar închide restaurantul.
Reputația noastră și așa atârnă de un fir de ață.
Du-I departe de aici.
Cât mai departe. Ucide-I.
Scapă de el. Du-te!
Nu te uita așa la mine.
Nu ești singurul care e prins. Ei se așteaptă ca eu s-o prepar din nou.
Adică, nu sunt ambițios. Nu am încercat să gătesc.
Doar am încercat să mă feresc de belele.
Tu ești cel care a început să se joace cu mirodeniile!
Ce-ai aruncat acolo? Oregano?
Nu? Ce, rozmarin?
Asta e mirodenie, nu? Rozmarinul?
N- ai aruncat rozmarin acolo?
Atunci ce era cu învârtitul și aruncatul...
Am nevoie de slujba asta. Am pierdut așa de multe.
Nu știu să gătesc și acum vorbesc cu un șobolan, de parcă...
Ai dat din cap?
Tot timpul ai dat din cap?
Mă înțelegi?
Deci nu sunt nebun!
Stai puțin, stai puțin...
Eu nu știu să gătesc, nu-i așa?
Dar tu... Tu poți!
Nu?
Nu fi așa de modest, ești șobolan pentru numele lui Dumnezeu.
Orice ai făcut, le-a plăcut la nebunie.
Da...
Ar putea să meargă...
Le-a plăcut supa!
Crezi că ai putea s-o faci din nou?
Bine, o să-ți dau drumul acum.
Dar suntem împreună în asta, nu?
Bine.
Deci... asta e!
Adică, nu e mult, dar e... știi tu...
...nu mult.
Putea fi și mai rău.
Are căIdura, lumină, o canapea și un televizor așa că...
...ce-i al meu e și al tău.
Ești... E ăsta un vis?
Cel mai frumos vis!
- Ce putem avea noi... - Dar de ce aici?
De ce acum?
De ce nu aici? De ce nu acum?
Ce loc e mai bun să visezi, decât Parisul?
'Neața, bucătar mic!
Scularea!
Nu!
Idiotule! Știam că asta o să se întâmple!
Am lăsat un șobolan în casa mea și i-am spus că ce-i al meu e și al lui.
Ouăle au dispărut! Prostule! A furat mâncarea și a fugit!
La ce să mă aștept? Asta primesc dacă mă încred într-un șobolan.
Ce... Bună! E pentru mine?
E bună! Ce-ai pus în ea?
De unde ai luat aia?
Uite, e delicioasă, dar nu fura.
O să cumpăr niște mirodenii, da?
Nu, nu! O să întârziem în prima mea zi!
Haide, bucătar mic!
"Deși eu, la fel ca mulți alți critici am scris despre"
"irelevanța restaurantului lui Gusteau de când marele bucătar a murit,"
"supa asta a fost o revelație!"
"O experiență condimentată de un gust nemaipomenit. "
- Celine Leclere? - Da!
"În ciuda unei sorți potrivnice, La Gusteau ne-a recaptat atenția. "
"Doar timpul va spune dacă o merită. "
Ei bine...
Știi...
Uite, știu că e o prostie și e ciudat,
dar niciunul din noi nu poate să facă asta singur,
așa că trebuie s-o facem împreună, nu?
Ești cu mine?
Așadar, hai s-o facem!
Bun venit în lad!
Acum... recreează supa!
Stai cât vrei... toată săptămâna dacă e nevoie.
Supa.
Așa n-o să meargă, bucătar mic!
O să-mi pierd mințile dacă mai facem asta!
Trebuie să ne gândim la altceva.
Ceva ce nu implică mușcături sau pișcături sau...
să alergi în sus și-n jos pe corpul meu cu piciorușele tale șobolan.
Mușcat, nu!
Furnicături, nu!
Fără furnicături sau mușcături, ai înțeles bucătar mic?
Bucătar mic?
Ți-e foame...
Bine, hai să ne gândim.
Tu știi să gătești, iar eu știu să par uman.
Trebuie doar să găsim un sistem prin care eu să fac ce vrei tu,
într-un fel care să nu dea de înțeles că sunt controlat de un șobolan bucătar.
Vrei să mă asculți, am luat-o razna!
Sunt într-un frigider și vorbesc cu un șobolan!
Linguini?
Trebuie să comunicam!
Nu pot să verific într-una dacă încuviințezi sau nu...
Șobolanul! L- am văzut!
- Șobolanul? - Da, da! Un șobolan.
Ce trucuri ai...
Ce cauți aici?
Eu doar mă familiarizam cu... știți dumneavoastră...
- Legumele și alte asemenea... - leși afară!
Nu te poți obișnui niciodată prea mult cu legumele, să știi!
A fost pe-aproape!
Ești în regulă acolo sus?
Cum ai făcut asta?
E ciudat de involuntar!
O singură privire și am știut.
Amândoi aveam aceeași idee nebunească.
Unde mă duci?
Stai.
Gata.
În sănătatea dumneavoastră!
Asta ar trebui să fie de-ajuns.
Felicitări! Ai reușit să repeți succesul tău accidental.
Dar trebuie să știi să faci mai mult decât o supă,
dacă vrei să supraviețuiești în bucătăria mea, băiete.
Colette va fi responsabilă să te învețe cum facem noi treburile pe aici.
Ascultă, vreau doar să știi cât de onorat mă simt să învăț de la așa o...
Nu, tu să asculți! Vreau doar să știi exact cu cine ai de-a face.
Câte femei vezi în bucătăria asta?
Doar pe mine! De ce crezi că e așa?
Pentru că bucătăria de înalt rafinament se bazează pe e o ierarhie ticăloasă,
construită pe niște reguli create de bărbați proști și snobi.
Reguli care fac imposibil ca femeile să acceadă în această lume.
Dar totuși, sunt aici. Cum de s-a întâmplat asta?
Pentru că... Ei bine, pentru că tu...
Petru că sunt cea mai dură din bucătăria asta!
Am muncit prea mult ca să ajung aici, și n-o să-mi pun slujba în pericol
pentru un îngrijitor care a fot norocos, ai priceput?
Ușor de gătit, ușor de mâncat!
Gusteau face mâncarea chinezească ușor de preparat!
Excelentă treabă, Francoise. Ca de obicei.
E bine, nu-i așa?
Vreau să lucrezi la ceva despre cel mai nou concept al meu despre mâncarea congelată.
"Gusteau's Corn Puppies"!
Sunt ca niște crenvuști pe băț, doar că mai mici.
De mărimea unei înghițituri.
Din ăia din Wharton?
Cârnați ieftini înmuiați în unt și prăjiți bine.
Știi tu, americani.
Inventează ceva! Poate Gusteau cu pardesiu și foarte gras.
Sau ca un porumb uriaș în costum de cățel.
Da, dar te rog, cu demnitate.
Cheamă-I pe avocatul meu.
Ei bine, testamentul stipulează că dacă după o perioadă de doi ani
de la data morții nu apare niciun moștenitor,
posesiunile lui Gusteau vor trece în proprietatea bucătarului său șef, adică tu.
Știu ce stipulează testamentul!
Ceea ce vreau să știu e dacă această scrisoare...
dacă acest băiat schimbă ceva.
Nu e o asemănare prea mare.
Nu este absolut nicio asemănare.
El nu e fiul lui Gusteau. Gusteau n-a avut copii.
Și nici nu se putea moment mai prost.
Termenul limită din testament expiră în mai puțin de o lună.
Deodată un băiat sosește cu o scrisoare de la recent decedata mamă,
în care susține că Gusteau e tatăI său?
E foarte suspect!
- I-a aparținut lui Gusteau? - Da! Da, da.
- Îmi permiți? - Desigur, desigur.
- Dar băiatul nu știe. - Ea susține că nu i-a spus niciodată,
și nici lui Gusteau și îmi cere să nu-i spun nici eu.
- De ce tu? Ce vrea? - O slujbă pentru băiat.
- Doar o slujbă? - Păi, da...
Atunci de ce-ți faci griji?
Dacă lucrează aici, vei putea să-I supraveghezi
în timp ce eu încerc să aflu câte din astea sunt adevărate.
O să am nevoie de tine să strângi niște mostre de ADN de la băiat.
la aminte la ce spun! Toată treaba e foarte suspectă!
- Știe ceva... - Relaxează-te, e îngrijitor.
Cred că poți să te descurci cu el.
- Ce faci? - Tai legume.
- Îți tai legumele? - Nu!
Irosești energie și timp.
Crezi că gătitul e o activitate drăguță? Cum era mama în bucătărie?
Mama n-a trebuit niciodată să termine cina repede când comenzile curg într-una
iar toate sunt diferite cu timpi de preparare diferiți dar
care trebuie să ajungă pe mesele clienților în același timp, calde și perfecte.
Fiecare secunde contează și nu poți să faci ca mama!
Ce înseamnă asta? Păstrează-ți postul curat.
Dacă nu-ți speli vasele, ce-o să se întâmple?
Se adună un morman de vase nespălate,
mâncarea nu mai pleacă, comenzile se adună, dezastru.
O să-ți fac ușor de reținut. Păstrează-ți postul curat sau te omor!
Mânecile tale arată ca la porci!
Ține-ți brațele aproape de corp, așa, vezi? Mereu să te întorci în poziția asta.
Bucătarii se mișcă repede, ustensile ascuțite, oale fierbinți.
Ține brațele lipite, așa o să minimizezi tăieturile și arsurile
și o să-ți păstrezi mânecile curate.
Marca unui bucătar, murdărie peste tot, mânecile curate.
Știu regula lui Gusteau. Toate mâncărurile de la Gusteau au ceva neașteptat.
Îți voi arăta. I- am memorat toate rețetele.
- Întotdeauna să faci ceva neașteptat. - Nu! Urmează rețeta!
Dar tu tocmai ai spus...
Nu, nu, nu! Era treaba lui să fie spontan.
E treaba noastră să urmăm rețeta.
Cum iți dai seama cât e de bună o pâine fără s-o testezi?
Nu după miros, nu după cum arată, ci după sunetul crustei.
Ascultă! O simfonie de pârâituri.
Numai pâinile grozave sună astfel.
Singura cale prin care să faci rost de cele mai bune produse,
e să primești primul transport al zilei.
Și sunt doar două căi de a primi primul transport.
Să îți crești singur legumele, sau să-I mituiești pe cultivator.
Cel mai bun restaurant primește primul transport.
Oamenii spun că bucătăria de înalt rafinament e dovadă de snobism.
Așa că și bucătarii trebuie să fie snobi.
Dar nu e așa mereu. El de acolo...
A fugit de-acasă la vârsta de 12 ani.
A fost angajat de niște circari pe post de acrobat.
A fost concediat pentru că s-a încurcat cu fata prezentatorului.
- Horst a stat la închisoare. - Pentru ce?
Nu știe nimeni în mod sigur.
Schimbă povestea de fiecare dată când îI întrebi.
Am fraudata o corporație importantă.
Am jefuit a doua cea mai mare bancă din Franța, folosind doar un pix.
Am creat o gaură în stratul de ozon la Avignon.
Am omorât un om cu degetul ăsta!
Să nu joci niciodată cărți cu Pompidou.
A primit interdicție în Las Vegas și în Monte Carlo.
- Larousse a fugit din rezistență. - Care rezistență?
Nu vrea să zică. Se pare că n-au câștigat.
Deci vezi? Noi suntem artiști.
Pirați. Ce fel de bucătari suntem noi?
Noi?
Da, ești unul de-al nostru acum. Noi.
Noi. Apropo, mulțumesc pentru toate sfaturile legate de gătit.
- Și eu îți mulțumesc ție. - Pentru ce?
Pentru că mi-ai mulțumit.
Șobolanul!
- Dar, dar... - Doar mi-am scăpat cheile!
V- ați hotărât asupra comenzii dumneavoastră?
Supa voastră e excelentă!
Da, dar o comandăm de fiecare dată!
Da, ce altceva mai aveți?
Avem un foarte bun platou...
Da știu asta. Fostul proprietar era faimos pentru asta.
Ce noutăți are bucătarul?
Cineva a întrebat ce e nou!
- Nou?! - Da!
- Ce să le spun? - Păi ce le-ai spus?
- Le-am spus că întreb! - Ce tot îngâni acolo?
- Clienții întreabă ce e nou! - Ce să le spun?
- Și ce le-ai spus? - Le-am spus că o să întreb!
E simplu! Scoateți o rețetă veche de-a lui Gusteau.
Ceva ce n-am mai făcut de ceva vreme...
Ei știu chestiile vechi. Le place supa lui Linguini.
Au cerut mâncare făcută de Linguini?
Multor clienți le place supa. Asta e tot ce spun.
Asta spuneam?
Foarte bine, dacă-I vor pe Linguini,
spune-le că bucătarul Linguini a preparat ceva special pentru ei,
ceva care în mod clar nu e în meniu.
Nu uita să pui accent pe faptul că e făcut de Linguini.
Acum e șansa ta să-ncerci ceva demn de talentul tău, Linguini!
O preferată uitată a bucătarilor.
Momițe de vițel a la Gusteau.
- Colette te va ajuta. - Am înțeles.
Grăbiți-vă, clienții noștri sunt flămânzi!
Sunteți sigur? Rețeta aia a fost un dezastru!
Gusteau însuși a spus asta.
Ăsta e genul de provocare de care are nevoie un bucătar tânăr.
"Momițe de vițel a la Gusteau"
Momițe de vițel acoperite cu o crustă sărată,
tentacule de sepie, fructe de măceș, ciuperci?
Sos picant de ardei iute.
Nu știu rețeta asta, dar e de-a lui Gusteau așa că...
Lalo! Avem niște... da?
Da!
Noi?
Mă întorc imediat!
Nu mă băgați în seamă pe mine. Caut ceva.
Trebuie să le adun pe toate repede.
Să vedem... Aici! O să mă întorc...
Mulțumesc!
Scuzați-mă!
Se pare că am nevoie de asta. O să mă întorc...
Hei! O să iau asta... condimentul ăsta.
Bun.
Ce faci? Trebuia să prepari rețeta lui Gusteau!
- Asta e rețeta! - Rețeta nu cere ulei de trufe!
Ce altceva... Improvizezi?
N- avem timp de experimente! Clienții așteaptă!
Ai dreptate! Ar trebui să te ascult!
- Încetează! - Ce să încetez?
Mă înspăimânți! Orice ai face, încetează!
- Unde e comanda specială? - Imediat!
- Credeam că o facem amândoi! - Dar o facem amândoi!
- Atunci ce faci? - E foarte greu de explicat.
- Comanda specială! - Vine imediat!
Stai să-i pun sosul!
- Să nu îndrăznești! - Nu, nu!
Scuze!
Încă nu e gata mâncarea lui Linguini?
Ba da, e la fel de proastă cum ne-o amintesc.
- Tocmai a ieșit. - Ai gustat-o?
Desigur, înainte s-o schimbe.
Bun. Poftim? Cum s-o schimbe?
A schimbat-o în timp ce era servită...
Le-a plăcut la nebunie! Și alți clienți au comandat asta!
Linguini, mai am încă șapte comenzi!
E... minunat.
Comandă specială!
la o pauză, bucătar mic. la nișe aer!
Ai dat lovitura în seara asta.
Ți-am luat toca!
Serios, acuma.
Mi-ar face plăcere să discut cu tine, Linguini, în biroul meu.
- Am necazuri? - Necazuri? Nu!
Puțin vin, niște discuții amicale, doar noi bucătarii.
"Plongeurul" nu mai vine la tine pentru sfaturi, nu-i așa, Colette?
Are tot ce-i trebuie.
Să închinăm în cinstea succesului tău, nu, Linguini?
- Bravo ție! - L-am luat doar din politețe.
Eu nu prea beau, știți?
Sigur că nu. Nici eu n-aș bea așa ceva.
Dar ar trebui să fii un idiot de proporții elefantine
ca să nu apreciezi acest Chateau Latour din '61.
lar dumneata, domnule Linguini, nu ești deloc idiot.
Să închinăm pentru non-idioțenia ta!
- Remy! - Emile?
Nu-mi vine să cred, ești în viață!
Am crezut că n-o să vă mai văd niciodată!
Am crezut că n-ai supraviețuit.
Ce mănânci?
Nu prea știu...
Cred că a fost o învelitoare cândva.
Poftim? Nu! Ești în Paris, acum, puiule!
E orașul meu! Niciun frate de-al meu nu mănâncă resturi în orașul meu.
Remy! Furi? I-ai spus lui Linguini că poate avea încredere în tine.
Și poate. E pentru fratele meu.
Dar băiatul și-ar putea pierde slujba.
Asta înseamnă că și eu mi-aș pierde-o. Totul e sub control, da?
- Mai vrei vin? - N-ar trebui, dar... Bine!
Deci, unde ai învățat meserie, Linguini?
Unde am învățat? Da... bine.
În mod sigur nu te aștepți să cred că asta e prima oară când gătești.
- Nu e. - Știam eu!
E... a doua, a treia, a patra, a cincea oară!
Luni a fost prima oară.
Dar am dus gunoiul de o mulțime de ori înainte de asta.
Da, da, da. Mai bea niște vin.
Spune-mi, Linguini, despre interesele tale.
Îți plac animalele?
Poftim? Animalele? De care?
Cele obișnuite... câini, pisici, cai, porcușori de Guineea...
Șobolani?
Ți-am adus ceva de...
Nu! Nu! Nu! Nu! Nu!
Scuipă tot imediat!
Trebuie neapărat să te învăț cum stă treaba cu mâncarea.
Închide ochii! Acum... ia o înghițitură... de...
Nu! Nu! Nu! N- o înghiți de-a dreptul!
Prea târziu!
Poftim! Și mestec-o încet...
Gândește-te numai la gust.
- Vezi? - Nu prea.
Cremoasă, sărată și dulce în același timp, gust plăcut de alune...
Simți asta?
- Simt gustul plăcut de alune. - Închide ochii.
Acum gustă asta!
E cu totul altceva, nu? Dulce, crocantă, puțin înțepătoare la final...
- Bine. - Acum...
Încearcă-le împreună.
Cred că simt ceva acolo...
Ar putea fi gustul plăcut de alune...
- Vezi? Asta e! - Ar putea fi gustul înțepător...
Acum imaginează-ți toate gusturile grozave laolaltă în combinații infinite,
gusturi pe care nu le-a încercat nimeni...
descoperiri care urmează să fie făcute...
Cred că... iar m-am pierdut.
Dar a fost interesant.
Cel mai interesant gunoi pe care...
Ce facem? Tata încă nu știe că ești în viață.
Trebuie să mergem la colonie.
Toată lumea o să fie încântată.
- Da! Dar... - Poftim?
Chestia e că eu cam trebuie să...
Ce trebuie să faci mai mult decât... familia?
Ce e mai important aici?
Păi...
N- ar strica o vizită...
- Ai avut vreodată un șobolan? - Nu.
- Ai împărțit un laborator cu șobolanii? - Nu.
Poate ai locuit într-un canal odată?
Nu, nu, nu, nu.
Știi ceva despre șobolani, știi bine că știi.
Știi că știi că știuca știe... rat-a-taa.
Hei, de ce i se spune așa?
- Cum? - Ratatouille.
E un fel de tocăniță, nu? De ce i se spune așa?
Dacă vrei să dai nume unei mâncări,
ar trebui să-i dai un nume care sună delicios.
Ratatouille nu sună delicios.
Sună ca șobolan și caca.
Caca de șobolan, care nu sună deloc delicios.
Din păcate, s-a terminat vinul.
Fiul meu s-a întors!
Să găsesc pe cineva care să te înlocuiască
pe post de detector de otravă a fost un dezastru.
Nu a fost nimic otrăvit, slavă Domnului, dar...
...n-a fost deloc ușor.
Tu n-ai făcut să fie ușor.
- Știu. Îmi pare rău, tată. - Important e că tu ești acasă.
- Da, în legătură cu asta. - Arăți slăbit.
Din ce cauză? Din lipsă de mâncare sau surplus de snobism?
E greu să fii singur în lume, nu-i așa?
Sigur, dar nu mă plâng din cauza asta, pentru că pot să am grijă de mine.
Mi-am găsit un loc drăguț, așa că o să pot veni în vizită des.
Nu se compară nimic cu o bălăceală în crunta realitate care să te facă să...
- ... vii în vizită? - O să vin, promit. Des.
- Nu rămâi? - Nu.
Nu e mare lucru tată, doar că...
Nu credeai c-o să rămân aici o veșnicie, nu-i așa?
În cele din urmă pasărea trebuie să părăsească cuibul.
Noi nu suntem păsări, suntem șobolani.
Noi nu ne părăsim cuiburile, le facem mai mari.
- Poate că sunt un alt fel de șobolan. - Poate că nu ești șobolan deloc.
Poate că e un lucru bun.
Hei! Formația e în formă în seara asta, nu?
Tot ce faci e să iei, tată. M- am săturat de luat.
Vreau să fac lucruri. Vreau să adaug ceva în lumea asta.
- Vorbești ca un om. - Care nu sunt la fel de răi pe cât spui.
- Da, ce te face așa de sigur? - Măiculiță!
Am avut ocazia să-i observ îndeaproape...
- Da? Cât de aproape? - Destul de aproape.
Și nu sunt atât de răi pe cât spui tu că sunt.
Vino cu mine. Vreau să vezi ceva.
Știți, eu o să rămân aici.
Să te asiguri că podelele și tejghelele sunt curate înainte să închizi.
Stați. Vreți să rămân și să fac curat?
E vreo problemă?
- Nu. - Bun băiat!
Ne vedem mâine.
Am ajuns.
Uită-te bine, Remy.
Asta se întâmplă când un șobolan se acomodează puțin prea mult cu oamenii.
Lumea în care trăim aparține dușmanului.
Trebuie să trăim cu grijă.
Noi avem grijă de semenii noștri, Remy.
O lume cu reguli. Așa o lume.
Nu.
Poftim?
Nu!
Tată, nu te cred.
Tu vrei să zici că viitorul nu poate fi decât mai mult din ce-am văzut acum?
Asta e orânduirea lucrurilor. Nu poți schimba natura.
Schimbarea e natura, tată...
partea din noi pe care o putem influența.
Și începe când decidem noi.
Unde te duci?
Cu puțin noroc, înainte.
Salut!
Încetează!
'Neața!
Bună dimineața!
Deci, bucătarul șef...
Te-a invitat la un pahar de vin. E mare lucru.
E mare lucru! Ce ți-a spus?
Ce? Ce, nu poți să-mi spui mie?
Scuză-mă că-mi bag nasul în profunda ta relație personală cu bucătarul șef.
Înțeleg acum...
M- ai pus să-ți arăt niște trucuri din bucătărie
ca să-I impresionezi pe șef, apoi pe mine nu mă mai bagi în seamă?
Trezește-te!
Credeam că ești diferit.
Credeam că și tu crezi că sunt diferită.
Nu eram obligată să te ajut!
Dacă eram egoistă, te lăsam să te îneci.
Dar voiam ca tu să ai succes.
Îmi plăcea de tine.
Greșeala mea.
Colette! Stai, stai! Colette!
S- a terminat, bucătar mic. Nu pot să mai continui.
Colette! Stai, stai, stai!
Stai, stai! Nu pleca cu motocicleta!
Uite, nu mă pricep la vorbe. Nu mă pricep nici la mâncare.
Cel puțin nu fără ajutorul tău.
Urăsc falsa modestie. E doar o altă cale de a minți.
- Ești talentat. - Nu! Păi nu am! Pe bune! Nu eu fac asta!
Când am adăugat ingredientul acela în plus, în loc să urmez rețeta așa cum ai spus,
nu eu am făcut-o!
- Ce vrei să zici? - Că eu n-aș fi făcut asta!
Eu aș fi urmat rețeta, ți-aș fi urmat sfatul,
ți-aș fi urmat sfatul până la capătul lumii,
pentru că iubesc... sfatul tău.
- Poftim? - Dar...
- N-o face. - Am un secret.
E puțin tulburător...
Am un șo...
- Ce? Ce? - Am un șo...
- Ai o iritație? - Nu! Nu, nu!
Am un mic, mititel, micuț...
un bucătar mic care-mi spune ce să fac.
- Un mic bucătar? - Da! Da!
E sus aici!
În creierul tău?
De ce-mi vine așa de greu să vorbesc cu tine?
Bine, hai că-ți zic.
Tu mă inspiri. O să risc totul.
O să risc să par cel mai mare idiot și psihopat pe care I-ai văzut vreodată.
Vrei să știi de ce învăț așa de repede?
Vrei să știi de ce sunt un bucătar așa de bun?
Nu râde! O să-ți arăt!
Nu! Nu!
- Ce este, Ambrister? - Gusteau...
- Se închide în sfârșit, nu-i așa? - Nu.
- Alte probleme financiare? - Nu.
A anunțat o nouă linie de rulouri cu ouă făcute la microunde?
Ce e? Ce e? Spune odată!
A revenit... E popular.
- N-am mai fost la Gusteau de ani de zile. - Nu, domnule.
- Ultima mea recenzie e veche de tot. - Da, domnule.
Am spus, "Gusteau și-a găsit în sfârșit locul meritat în istorie,"
"chiar lângă un alt bucătar de valoare egală,"
- Domnul Boyardine. - Touche!
Acolo I-am lăsat. Alea au fost ultimele mele cuvinte.
- Ultimele cuvinte. - Da.
Atunci spune-mi, Ambrister,
cum ar putea fi popular?
- Nu! Nu, nu, nu, nu, nu! Nu! - ADN-ul se potrivește.
Tehnica de lucru, totul se verifică, chiar e fiul lui Gusteau.
Dar nu se poate întâmpla pur și simplu.
Totul e o înscenare, băiatul știe.
Uită-te la el cum se preface că e idiot.
Se joacă cu mintea mea ca o pisică cu un ghem...
de... ceva...
- Ață? - Da, face pe prostul!
Mă tachinează cu șobolanul ăla!
- Un șobolan? - Trăiește cu el, cu bună știință!
Încearcă să mă facă să cred că e important.
- Șobolanul? - Exact!
Și este important șobolanul?
Sigur că nu! El doar vrea ca eu să cred că e.
Văd falsitatea situației.
Un șobolan apare în prima noapte de lucru a băiatului.
Eu îi dau ordin să-I omoare și acum vrea să îI văd peste tot!
E aici!
Am vedenii oare? Am înnebunit?
E adevărat sau nu?
Nu, refuz să fiu atras în micul lui joc!
Să-mi fac griji în privința asta?
În privința dumneavoastră?
Nu-I pot concedia, e în centrul atenției!
Dacă-I concediez acum, toată lumea se va întreba de ce.
Ultimul lucru pe care mi-I doresc e să se amestece lumea în asta.
De ce vă faceți griji? Nu e bine să fie presa aici?
Nu e bina ca numele lui Gusteau să țină prima pagină a ziarelor?
Nu deasupra feței lui!
Gusteau are deja o față.
Și e prietenoasă, adorabilă și e cunoscută și vinde burrito,
milioane și milioane de burrito.
Termenul final expiră în trei zile.
Atunci îI puteți concedia oricând încetează să mai fie valoros.
Și nimeni nu va ști vreodată.
Mi-am făcut griji pentru mostra de păr pe care mi-ați dat-o.
- A trebuit s-o trimit înapoi la laborator. - De ce?
Pentru că prima oară când s-a întors, a fost identificată drept păr de rozătoare.
Nu, nu, nu! Încearcă asta.
E mai bună.
Ce creaturi dezgustătoare!
Mi s-a reamintit cât e de fragil totul,
cum mă vedea lumea de fapt...
Și era din ce în ce mai bine.
Remy!
Frățioare!
Ne temeam că n-o să mai vii.
- Hei, Remy, ce mai faci? - Bună, ce mai faci?
Le-ai spus? Emile, exact asta ți-am spus să nu faci.
Dar îi cunoști pe tipii ăștia, sunt prietenii mei.
Nu credeam că te referi la ei.
- Uite, îmi pare rău. - Nu-mi spune mie că-ți pare rău.
- Spune-le lor că-ți pare rău. - Hei, e vreo problemă aici?
Nu, nu este! Așteptați aici.
E încuiată.
- Remy, ce cauți aici? - Bine, Emile vine cu toți...
Eu i-am spus să n-o facă. I- am spus că dacă-I ia gura pe dinainte...
E un dezastru.
Oricum, le este foame, cămara e încuiată și am nevoie de cheie.
- Ei vor ca tu să furi mâncare? - Da. Nu!
E complicat. E vorba de familie. Ei nu au idealurile tale.
Idealuri? Dacă bucătarul Chipeș ar avea idealuri,
crezi că aș mai sta cu grătarul în brațe aici?
- Sau cu burrito de făcut la microunde? - Sau cu frigărui de pui?
Noi ne îngrășăm ca să vindem ceva aici.
Nu-i pot lăsa să-mi folosească imaginea, Remy. Sunt mort.
Gura!
Trebuie să gândesc.
Se răspândește vestea. Dacă nu pot să-i fac să tacă...
Întregul clan o să fie pe urmele mele, cu gurile deschise...
Aici era.
Hei, testamentul tău!
E chiar interesant.
- Te superi dacă... - Chiar deloc.
"Bucătarul Alfredo Linguini" Linguini?
De ce ar sta dosarul lui Linguini la un loc cu testamentul tău?
Ăsta era biroul meu.
Dragă domnule Skinner...
Testamentul lui Auguste Gusteau
Auguste și cu mine eram foarte apropiați.
Scris în Paris pe 23 iunie "Scris cu propria mână"
Te rog să nu-i spui lui Alfredo.
...moștenitorii în viață...
Alfredo e fiul lui Gusteau.
"moștenitori în viață", "Linguini", "fiul lui Gusteau".
E fiul tău?
- Am un fiu? - Cum de nu știai asta?
Sunt o plăsmuire a imaginației tale.
Tu nu știai! Eu de unde era să știu?
Fiul tău e proprietarul de drept al acestui restaurant.
Nu! Nu! Șobolanul!
Mi-a furat documentele!
Îmi scapă!
Tu!
- leși afară din biroul meu! - Nu e în biroul tău.
Tu ești în al lui.
"Bucătar în ascensiune declarat proprietar al restaurantului La Gusteau. "
"Un nou proprietar, un nou La Gusteau. "
"Steaua în ascensiune a lui Gusteau. "
...și totuși nu ai învățat în nicio școală publică?
Care e secretul geniului tău?
Secretul? Vreți adevărul?
Eu sunt fiul lui Gusteau.
E în sângele meu, cred.
N- ai fost conștient de acest lucru decât de puțin timp.
Așa e.
Și după presupusa preluare a conducerii acestui restaurant, cum ai aflat?
Păi, o parte din mine a știut pur și simplu.
Partea cu Gusteau?
De unde ai inspirație?
Inspirația are multe nume.
A mea se numește Colette.
Mi-a rămas ceva între dinți.
- Da, inspectore. - Semnalez o infestare cu șobolani.
Mi-a năpădit restaurantul... adică restaurantul La Gusteau.
La Gusteau. Cred că pot să trec pe-acolo.
Să vedem. Prima masă liberă e peste trei luni.
Trebuie să veniți acum.
- E un restaurant cu delicatese. - Domnule, am notat informația.
Dacă cineva își anulează rezervarea, o să mă duc.
Dar șobolanul. Trebuie să... Gusteau... documentele mele.
A trecut de ora deschiderii.
Trebuia să fi terminat acum o oră.
Bonjour, mon cherie!
Stai cu noi. Tocmai vorbeam despre inspirația mea.
Da, îi spune micul lui bucătar.
Nu asta, scumpo. Mă refeream la tine.
- Dumneata ești domnul Linguini? - Bună ziua.
Scuze că îți întrerup prematura sărbătorire,
dar am considerat că ar fi corect din partea mea
să-ți dau o mică șansă, de vreme ce ești nou la acest joc.
- Joc? - Da.
Și vei juca fără adversar.
Ceea ce este, după cum cred că ai presupus, neregulamentar.
Tu ești Anton Ego.
Ești cam încet pentru cineva cu o ascensiune așa de rapidă.
lar tu ești cam slab, pentru cineva căruia îi place mâncarea.
Mie nu îmi place mâncarea, o iubesc.
Dacă n-o iubesc, n- o înghit.
Mă voi întoarce mâine seară, cu mari așteptări de la tine.
Roagă-te să nu mă dezamăgești.
Ascultați, nu ne place să fim nepoliticoși, dar suntem francezi.
Să plecăm!
A vrut să spună că e ora cinei și că suntem francezi.
Nu te uita așa la mine. Îmi distrăgeai atenția în fața presei.
Cum să mă concentrez dacă tu mă trăgeai de păr mereu?
Și încă ceva, părerea ta nu e singura care contează aici.
Și Colette știe să gătească, știi?
Gata, destul!
la o pauză, bucătar mic, nu sunt păpușa ta,
iar tu nu ești păpușarul meu.
Șobolanul e cheia.
Cred că ești dus cu pluta, bucătar mic.
O să vină Ego, iar eu trebuie să mă concentrez.
N- am mai văzut așa ceva.
Da! De parcă ai fi amicul lui pufos, sau ceva de genul ăsta.
Îmi pare rău, Remy.
- Știu că sunt prea mulți... - Nu-i nimic, e în regulă.
Am fost egoist.
- Vă este foame? - Glumești?
Bun.
Fac cinste cu cina. Ne ducem după ce se închide.
De fapt, spune-i tatei să aducă tot clanul.
Bucătar mic?
E grozav, băiete.
O slujbă în interior. Văd farmecul.
Bucătar mic?
Bucătar mic!
Salut, bucătar mic.
Credeam că te-ai întors la apartament.
Apoi, când am văzut că nu ești acolo...
nu știu...
nu mi s-a părut corect să lăsăm lucrurile așa cum le-am lăsat, așa că...
Ascultă, nu vreau să ne certăm. Am fost foarte stresat, știi?
Foarte multe s-au schimbat într-un timp foarte scurt, știi?
Deodată sunt un Gusteau și trebuie să fiu un Gusteau!
Oamenii vor fi dezamăgiți, e atât de ciudat...
N- am mai dezamăgit pe nimeni înainte,
pentru că n-a avut nimeni așteptări de la mine.
Și singurul motiv pentru care se mai așteaptă cineva
la ceva din partea mea acum ești tu.
N- am fost corect față de tine.
Nu m-ai dezamăgit niciodată și n-ar trebui să uit asta.
Ai fost un bun prieten, iar eu...
Ce-i asta?
Ce se petrece aici?
Furi mâncare?
Cum ai putut? Credeam că-mi ești prieten!
Am avut încredere în tine!
leși afară, tu și cu prietenii tăi șobolanii.
Și să nu te mai întorci!
Sau o să mă port cu tine așa cum ar trebui să se poarte restaurantele cu dăunătorii.
Ai dreptate, tată. Pe cine păcălesc?
Suntem ceea ce suntem și suntem șobolani.
O să plece în curând, acum știți cum să intrați.
Furați cât vreți.
- Tu nu vii? - Mi-am pierdut pofta de mâncare.
V- ați hotărât asupra comenzii dumneavoastră, domnule?
Da, ți-aș vrea inima, prăjită pe o frigare.
- Intră! - Azi e ziua cea mare.
- Ar trebui să le spui ceva. - Cum ar fi?
Tu ești șeful. Inspiră-i.
Atențiune!
Lume, azi e o noapte mare.
Vine apetitul și va avea un ego nemărginit.
Vreau să zic Ego. El vine...
Criticul?
Și va comanda... ceva...
Ceva din meniul nostru.
lar noi va trebui s-o gătim.
Nu poți s-o lași în urmă, nu-i așa?
N- ar trebui să stai pe-aici cât e restaurantul deschis.
- Nu ești în siguranță. - Mi-e foame!
lar eu n-am nevoie de mâncare din interior ca să fiu fericit.
Cheia, prietene, e să nu fii mofturos.
- Observă! - Nu! Stai!
Nu! Nu, nu, nu! Ce ne facem?
Mă duc să-I chem pe tata.
Vei fi crezând tu că ești bucătar, dar tot ești doar un șobolan.
Sigur că a retras o stea ultima oară când a fost aici.
Sigur că probabil I-a ucis pe Gust... tata.
E "juju" foarte rău în asta.
Dar vă spun un lucru!
Ego e aici!
Anton Ego e doar un alt client. Să gătim!
Da! Hai să... Bine.
Așadar, m-am gândit la un plan simplu.
Vei crea pentru mine o nouă gamă de mâncăruri congelate marca Skinner.
lar eu, în schimb, te voi lăsa să trăiești.
La revedere, șobolanule!
V- ați hotărât asupra comenzii dumneavoastră, domnule?
Da, cred că da.
După ce am citit o grămadă de articole exagerate despre noul vostru bucătar,
știi ce-mi doresc cu înfocare?
Puțină perspectivă.
Asta-i tot!
Aș dori puțină perspectiva proaspătă, limpede și bine asezonată.
Îmi poți sugera un vin bun pentru asta?
Cu... ce anume, domnule?
Perspectivă. Proaspătă, presupun?
Foarte bine, de vreme ce nu mai aveți perspectivă și
nimeni altcineva nu pare să o mai aibă
în afurisitul ăsta de oraș, facem o înțelegere.
Tu aduci mâncarea, iar eu aduc perspectiva,
care s-ar potrivi foarte bine cu o sticlă de Cheval Blanc din 1947.
Mă tem că...
alegerea dumneavoastră pentru cină...
Spune-i bucătarului tău, Linguini, că vreau orice îndrăznește el să-mi servească.
Spune-i "să mă lovească" cum știe el mai bine.
Vreau ce și-a luat și el.
Așadar, am renunțat.
De ce spui asta?
Suntem într-o cușcă, în interiorul unui portbagaj de mașină,
așteptând viitorul constituit din mâncăruri congelate.
Nu, eu sunt cel din cușcă. Eu am renunțat.
Tu ești liber.
Sunt la fel de liber pe cât îți imaginezi tu că sunt.
- La fel ca tine. - Te rog. M-am săturat să mă prefac.
Mă prefac că sunt șobolan pentru tata, mă prefac că sunt om pentru Linguini.
Mă prefac că tu exiști ca să am cu cine vorbi.
Tu îmi spui doar lucruri pe care le știu deja.
Știu cine sunt! De ce am nevoie de tine să-mi spui?
De ce am nevoie să mă prefac?
Dar nu ai nevoie, Remy. Niciodată n-ai avut.
Nu! Cealaltă stângă a mea!
Tată!
- Remy! - Frățioare!
Emile!
Vă iubesc!
- Unde te duci? - Înapoi la restaurant!
- Vor da greș fără mine! - Ție de ce-ți pasă?
Pentru că sunt un bucătar!
E rețeta ta! Cum se poate să nu-ți știi rețeta?
Nu mi-am notat-o. Pur și simplu mi-a venit.
Atunci fă să-ți vină din nou, da? Pentru că nu pot servi așa ceva!
- Unde mi-e comanda? - Nu putem să le servim altceva?
Ceva ce n-am inventat eu?
- Asta comandă! - Faceți-i să comande altceva!
- Spuneți-le că nu mai avem! - Nu se poate! De-abia am deschis.
Am altă idee. Ce-ar fi să le servim comenzile?
Putem să le facem! Spune-ne ce-ai făcut!
- Nu știu ce-am făcut! - Trebuie să le spunem clienților ceva!
Spuneți-le...
Remy! Nu face asta!
- Sunt aici! - O să te vadă! Oprește-te!
Nu vorbesc despre mine! Vorbesc despre ce trebuie făcut acum!
Nu vă atingeți de el!
Mersi că te-ai întors, bucătar mic.
Știu că pare o nebunie, dar...
Adevărul sună nebunesc uneori, dar asta nu înseamnă că nu e.
Adevărul...
Și adevărul e că...
Nu am talent deloc.
Dar acest șobolan e în spatele tuturor rețetelor.
El e bucătarul, adevăratul bucătar.
A stat ascuns sub toca mea.
Mi-a controlat acțiunile.
El e motivul pentru care pot să gătesc mâncarea care-i încântă pe toți.
El e motivul pentru care Ego e în spatele acelei uși.
M- ați lăudat pe mine pentru darul lui.
Știu că e greu de crezut, dar, hei, ați crezut că știu să gătesc, nu?
Uitați, funcționează. E o nebunie, dar funcționează.
Putem fi cel mai mare restaurant din Paris, iar acest șobolan...
Acest bucătar mic și genial ne poate duce acolo.
Ce spuneți? Sunteți cu mine?
Tată!
Tată... Nu știu ce să zic.
M- am înșelat în privința prietenului tău.
Și în privința ta.
Nu vreau să crezi că aleg asta în detrimentul familiei.
Nu pot să aleg între două jumătăți de-ale mele.
Nu vorbesc despre gătit.
Vorbesc despre curaj.
Asta chiar înseamnă așa de mult pentru tine?
Nu suntem bucătari, dar suntem familia ta.
Tu ne spui ce să facem, iar noi o să facem.
Inspector Sanitar Dist. 5
Opriți-I pe inspectorul sanitar!
Echipa alfa! Hai, hai, hai! Restul, stați și ajutați-I pe Remy!
Angajații trebuie să se spele pe mâini!
Echipa trei se va ocupa de pește! Echipa patru, la mâncăruri prăjite!
Echipa cinci, la bară! Echipa șase, sosuri!
La locurile voastre! Haideți, haideți, haideți!
Să se ocupe de amestecat cei care pot să meargă în două picioare!
Avem nevoie de cineva care să servească la mese!
Îmi cer scuze pentru orice întârziere, dar suntem cam puțini în seara asta.
Stați cât trebuie.
Asigură-te că friptura aia e frăgezita cum trebuie!
Haideți, haideți! Ușor cu sosul ăla aici.
Hai, mai mult unt!
Ușurel cu cașcavalul ăla!
Atenție cu somonul, pictați un tablou!
Fără prea multe condimente în compoziție!
Nu lăsa untul să se separe.
Continuați să munciți!
Așează ușurel legumele!
Gustare! Lingurile jos!
Bun! Prea multă sare! Bun!
Nu fierbeți roșiile!
- Emile! - Scuze!
Colette, stai! Colette! Te-ai întors!
- Colette, eu... - Să nu te-aud!
Dacă stau să mă gândesc, s- ar putea să mă răzgândesc.
Numai să-mi spui ce vrea șobolanul să gătească.
Ratatouille? E o mâncare țărănească.
Ești sigur că vrei să-i servești asta lui Ego?
Ce e? Prepar ratatouille.
Tu cum I-ai prepara?
Ratatouille? Cred că glumesc.
Cine a făcut acest ratatouille? Vreau niște explicații.
Nu-mi amintesc ultima oară când am rugat un chelner
să-i transmită complimentele mele bucătarului.
lar acum mă aflu în extraordinara poziție ca bucătarul să-mi fie chelner.
Mulțumesc, dar în seara asta sunt doar chelnerul dumneavoastră.
Și cui îi mulțumesc pentru masă?
Scuzați-mă puțin.
Tu trebuie să fii bucătăreasa.
Dacă vreți să-I cunoașteți pe bucătar,
va trebui să așteptați până când vor pleca toți clienții.
Așa să fie.
Mai întâi Ego crede că e o glumă,
dar pe măsură ce Linguini îi explică, zâmbetul lui Ego dispare.
Nu are nicio reacție în afară de a pune câte o întrebare ocazională.
Și când povestea e gata, Ego se ridică, ne mulțumește pentru masă
și pleacă fără vreo vorbă.
În ziua următoare, apare și cronica lui.
În multe feluri, munca unui critic e ușoară.
Riscăm foarte puțin,
totuși ne bucurăm de o poziție deasupra celor care
ne oferă munca lor și pe ei înșiși judecății noastre.
Creștem pe baza criticilor negative. E amuzant să te ridici din lăcomie.
Dar cruntul adevăr pe care noi, criticii, trebuie să-I înfruntăm,
e acela în marea orânduire a lucrurilor?
Un gunoi obișnuit e probabil mai plin de înțelesuri
decât criticismul nostru, desemnându-I astfel?
Dar vine un moment când un critic riscă într-adevăr ceva.
Și acela este la descoperirea și apărarea noului.
Lumea deseori nu privește cu ochi buni noile talente, noile creații.
Noul are nevoie de prieteni.
Aseară am trăit ceva nou.
O masă extraordinară dintr-un sos unic și neașteptat.
Să spun că atât masa cât și creatorul ei
mi-au pus la îndoială prejudecățile despre gătitul de calitate?
E un adevăr spus numai pe jumătate.
M- au atins până în adâncul sufletului.
În trecut, nu am făcut un secret din faptul că
nu mi-a plăcut faimosul motto al bucătarului Gusteau,
"oricine poate să gătească".
Dar mi-am dat seama că doar acum înțeleg cu adevărat ce a vrut să spună.
Nu toată lumea poate deveni un mare artist.
Dar un mare artist poate proveni de oriunde.
E greu să ne imaginăm origini mai umile ca
acele ale geniului care acum gătește la Gusteau,
care e, în opinia acestui critic,
nimic mai puțin decât cel mai bun bucătar din Franța.
Mă voi întoarce la Gusteau în curând, cu poftă de mai mult.
A fost o noapte grozavă,
cea mai fericită din viața mea.
Dar singurul lucru previzibil în viață e imprevizibilitatea sa.
Trebuia să le dăm drumul lui Skinner și inspectorului sanitar
și sigur că ne-au pârât.
Mâncarea n-a mai contat.
Imediat ce-au ieșit de-acolo, "erau șobolani în bucătărie"...
Restaurantul a fost închis,
Ego și-a pierdut slujba și credibilitatea,
dar să nu vă pară prea rău pentru el,
îi merge foarte bine ca mic investitor în afaceri.
- Pare foarte fericit. - Tu de unde știi?
Trebuie să plec! Am de făcut cina.
Știi cum îi place.
Mersi, bucătar mic.
Pot să vă recomand un desert pentru seara asta?
- Nu asta faci mereu? - De care ați dori?
Surprinde-mă!
Credeți-mă, povestea e și mai bună când o spun eu.
Aduceți niște mâncare aici! Murim de foame!
Subs Sync Checked ..by iUrop