- Där är du ju. - Hej.
Jag tog bara en nypa luft.
- Jag trodde du utforskade staden. - Jag ska.
Jag plockade upp den på fastlandet. Athosianerna gjorde den.
Grattis på födelsedagen.
Den är vacker.
Hur visste du det?
Mina läppar är förseglade.
Vi har rekat inkvarteringarna. Vi fortsätter.
Ser du nåt bättre än våra nuvarande inkvarteringar?
Några. Vissa av dem är ganska fina.
Hur många kvadratmeter?
Är jag din fastighetsmäklare?
Vi är här för att lösa Atlantis hemligheter.
En etta med sällskapsrum, helst balkong, men det är inte ett måste.
- Kolla in det här! - Man kan väl få ha det bekvämt.
Håll mun.
- Vad är det? - Något sorts labb.
Vi har hittat dussintals. Stan är full av dem.
Något ovanligt med det?
Jag måste nog säga... ja.
Vi kan stå här och glo hela dagen, men vi måste få ut henne ur lådan.
Det kan vi inte. Hon är åtminstone 100 år.
Därför är varje sekund viktig! Hon kan dö när som helst.
- Hur? Du sa att hon var fryst. - Hon är i ett metaboliskt tillstånd,
åldringsprocessen är nedsatt, men inte helt.
- Lever hon fortfarande? - Ja.
Livsteckenssystemen indikerar livskraft.
Hon har varit i den där kammaren i 10000 år.
10000 år?
Hon ser inte äldre ut än 9000 år.
Hon fortsätter åldras tills hon dör, förr snarare än senare, som det ser ut,
vilket för mig tillbaka till vad jag sa.
Hon är så gammal att hon kan dö om vi återupplivar henne.
Vi kan inte låta möjligheten att prata med en av De Gamla
- gå oss förbi. - Vad är hennes sinnestillstånd?
Hon kanske har någon smittosam sjukdom.
Vem vet vad hon vet om vår stad, eller om ZPM:r?
Det ligger nåt i det.
Återuppliva henne.
- Det bestämmer jag. - Tack.
Och vi som trodde stan var övergiven.
Tror ni atlantierna lämnade henne när de övergav staden?
- Hon kanske ville stanna. - Eller så glömde de henne.
Då kanske hon är förbannad.
Om hon nu minns nåt.
Svag andning.
Snabb puls.
Jag tar ett EEG för att se om hon har någon hjärnaktivitet.
- Vad är det? - Jag vet inte.
Fem portadresser.
M7G-677. Vi var på den planeten.
Dr Weir.
Hallå?
Kan du höra mig?
Ja, jag var rädd för det.
- Frysskador. - Jag trodde inte hon var fryst.
Tiotusen år. Tror du hon kommer att dansa en jigg?
Det är ögonen. Titta på ögonen.
Det är tänt, men ingen är hemma. Inte bara en läkare kan se att...
Klart hon kan se oss.
Och höra oss.
Hej. Hur mår du?
- Det fungerade. - Vad sa hon?
- "Det fungerade." - Vad betyder det?
- Jag antar att något fungerade. - Mycket insiktsfullt.
Tack.
Hallå?
Hon somnade. När hon är stabil, flytta henne till sjukhuset.
Videoövervaka henne hela tiden.
Hon kanske bara säger en sak en gång.
Jag hoppas vi får höra något.
- För stor? - Jag visar bara dimensionerna.
- Den är inte så stor... - Mina herrar.
Vi undrade bara om det finns fler frysta kroppar därute.
Vi har ingen aning.
Det är som att genomsöka varje rum i Manhattan. Det tar tid.
Undrar vilka andra överraskningar sensorerna inte visar.
- Det ska vi ta reda på. - Dr Weir.
- Ja? - Kom till sjukhuset.
- Är vår patient vaken? - Ja och hon säger konstiga saker.
Vi är på väg.
Hon är ibland vid medvetande, fortfarande mycket svag.
Men det är något konstigt med den här kvinnan.
Hon kallade mig Carson. Hon vet vad jag heter.
- Hon hörde dig prata med nån. - Nej.
- Bara jag var här när hon vaknade. - Undermedvetet kanske?
Jag har läst om komapatienter...
Det är mer än det. Hon vet saker.
Hur mår du?
Titta på dig!
Jag trodde aldrig jag skulle få se någon av er igen.
Jag har saknat er så.
- Även du, Rodney. - Ser du?
Ursäkta mig, men känner vi dig?
Javisst.
Jag är du, Elizabeth.
- Tidsresa? - Det är vad hon sa.
Hon hittade ett sätt att resa tillbaka i tiden på,
när De Gamla befolkade staden.
Hur gjorde hon det?
Det är första frågan jag ställer när hon vaknar.
Om hon nånsin vaknar.
Det finns en möjlighet att hon kanske är...
Vad heter den kliniska termen... knasig?
Hon kanske är senil. Men hur kan hon veta så mycket om oss?
Kan man verkligen resa i tiden?
Enligt Einstein, kan inte fysikens lagar förhindra det.
Mycket svårt att göra.
Man måste manipulera svarta hål för att skapa maskhål
genom punkter i rymden och tiden.
- Och även en bra DeLorean. - Få mig inte att prata om den filmen.
Jag gillar den filmen.
Resultatet av DNA-testet. Det matchar.
Hon är du.
Jag vet vad du tänker.
Om hon har väntat årtusenden på oss,
varför försökte inte systemet att återuppliva henne då vi kom hit?
Svar: det gjorde det. Jag har gått igenom data sen vi kom.
Vi upptäckte bland annat ett plötsligt ökat strömtryck
i sektorn där stagnationslabbet var.
Det försökte återuppliva henne, men vi visste inte det.
Vi såg bara energibortfall från en nästan redan förbrukad ZPM.
Alla sekundära system stängdes, vilket nästan dödade henne... dig.
- Hur konstigt är det? - Mycket, mycket konstigt.
Att se sig själv...
...hur man blir.
Du kommer att bli annorlunda än hon är just nu.
När hon gick tillbaka i tiden skapade hon en separat verklighet,
en annan av dig som lever i en parallell värld.
Enligt en tolkning av kvantumteorin.
Tolkningen betyder med enkla ord att
universum är indelat i otaliga kopior av sig självt,
där alla möjliga resultat från beslut tagna,
existerar någonstans i det flerskiktiga universumet.
- Med enkla ord. - Ja, i ett nötskal.
Elizabeth?
Jag har så mycket att säga dig.
- Jag hade en lapp. - Ja.
Ja, vi har din lapp.
Ursäkta min rättframhet, men vi måste veta allt om din resa,
från det du reste tillbaka i tiden, särskilt hur du reste tillbaka...
Rodney... låt mig prata.
Ja.
Det var en olycka.
Jag kom ihåg att vi kom genom stjärnporten.
Ljusen tändes av sig själva...
...den kände vår närvaro.
Vem gör det?
Staden vaknade långsamt.
Dr Weir, du måste se det här.
Jag har mycket att se. Var försiktig.
Det här är kontrollrummet. Det är förstås deras RHA.
- Självklart. - Det här kan vara kraftstyrningen.
- Kanske ett datagränssnitt. - Ta reda på det.
Ljus tänds i staden, luft cirkulerar,
men konsolerna får ingen energi.
Vänta. Så gick det inte till.
Allt startade när vi kom hit. Ljus, datorer, kraftsystem.
- Jag kom in i databasen direkt. - Det hände inte.
Inte första gången.
Kan du inte ge henne nåt?
Hon är otroligt svag.
Hon har lågt blodtryck, hjärtat är svagt.
Om jag ger henne medicin,
kan det orsaka en allvarlig arytmi, eller värre.
Bara något som håller henne vaken några minuter i taget.
Hon kan bara säga några ord innan hon somnar igen.
Vilket inte är ovanligt för en kvinna som är 10000 år.
Carson, jag förstår att du har reservationer,
men tro mig då jag säger att jag tror att hon klarar det
och jag vet att hon vill det.
Okej.
Ingen fara, Carson.
Jag är lika rädd för allt det här som du.
Hur mår vår patient?
Trycket ökar och som ni kan se är hon mer alert.
Är du pigg nog att stiga upp?
Att se staden så här, på havets yta,
- ni anar inte hur lättad jag är. - Vad menar du?
Höjde sig inte staden första gången?
Nej.
Staden hade problem när vi kom hit.
Få konsolerna att samverka med temporära batterier,
så vi får tillgång till stadens huvudkraftverk.
Dr Weir, överste Sumner. Kan ni komma ner hit?
Vi är tre våningar under er.
- Vi kommer genast. - Hur går det?
- Inget än. - Låt oss se vad vi kan göra.
Vi räddade bara en del av platsen. Den är enorm.
Är det verkligen Atlantis förlorade stad?
Bra gissning.
Herregud!
Vi är under vattenytan.
Förmodligen ett par hundra meter under havet.
Det här kan bli ett problem.
Åh, nej!
Dr Weir, kom genast till kontrollrummet.
Stan har en sköld, vattnet hålls tillbaka av ett kraftfält.
Eller så hade den en sköld. Energisystemen är nära maximal entropi.
Vår ankomst påskyndade förbrukningen avsevärt.
Skölden kollapsar fort.
Flera av stadens sektorer har redan översvämmats.
- Kan du använda våra generatorer? - De har inte nog kraft.
Och vi har inte tid. När jag säger fort, menar jag väldigt fort.
Överste Sumner, beordra alla dina säkerhetsteam
att sluta genomsöka staden och att genast komma till portrummet.
Sumner, är det uppfattat?
Drunknade överste Sumner?
Han var inte den enda som dog.
Vi borde evakuera genom stjärnporten.
Vi kan inte. Energin avleddes till skölden att hålla vattnet tillbaka.
Vet du varför det här händer nu?
- Energitillförseln ökade då vi kom. - Händer det här för att vi kom?
- Ja. - Reservenergin då?
Jag kopplar den till en av våra generatorer.
Grodin, se om du kan hitta några portadresser i databasen.
Vi har inte energi nog att ta oss till Jorden, men kanske i Pegasus.
Några av vårt team hittade en hangar med skepp.
Rymdskepp? Vi borde kolla in dem.
- Kan du komma på...? - Jag kan flyga allt.
Bra. Gå.
- Jag börjar med den här. - Vad letar jag efter?
Se hur många som får plats. Vi kanske kan flyga ut.
Två bryggor är översvämmade, en tredje kollapsar.
Dr Weir, skeppen klarar att ta många personer.
Att lära sig flyga dem är en annan femma.
Jag ska se om jag kan hitta en skiss.
- Det här skeppet är annorlunda. - Hur?
Det har en annorlunda kontrollkonsol. Zelenka är på väg.
- Bra. Jag kommer också. - Åh, nej!
- Vad är det? - Staden är i självförsvarsläge.
Skiljeväggarna har stängts. Folk är instängda.
- Skyddar de inte dem? - De flesta rum är vattenfyllda.
Vi har folk som är instängda och vattnet stiger.
Jag ska försöka upphäva systemet,
men det kan hindra oss från att att starta stjärnporten.
Om skeppen är vår chans, skynda dig till hangaren.
- Rodney! - Ja, ja. Jag hörde. Gå.
- Hur går det? - Det här skeppet är annorlunda.
- Varför då? Vad gör den? - Vet inte. Jag behöver mer tid.
Du har ingen tid! Jag antar att det är luft-tätt?
- Det är ett rymdskepp. - Jag hittade en taklucka.
- Jag ska försöka öppna den. - Vad var det?
Skiljeväggarna stängdes. Vi är instängda!
- Kan du öppna dem? - Jag försöker!
Glöm det! Portrummet översvämmas.
Öppna dem! Vi väntar på er!
Jag försöker att dra in taket. När det öppnas, åker ni.
- Rodney! - Vi har inte tid att tjafsa.
En katastrof är överhängande. Lås in er och åk.
Det fanns inget du kunde göra.
Inom några sekunder var kontrollrummet översvämmat.
Dog jag?
Du gav inte upp, du kämpade till slutet.
Man undrar hur man skulle välja att dö,
under sådana hemska omständigheter.
- Nu vet jag. - Du försökte rädda andras liv.
Men han misslyckas.
Om jag hade fått några sekunder till...
Vänta.
Varför lyfte inte den automatiska säkerhetsanordningen staden?
För det fanns ingen säkerhetsanordning första gången.
Atlantis blev kvar på havsbottnen.
Skölden kollapsade helt.
Vatten strömmade in, översvämmade varje rum i staden.
Ni båda drunknade när ni försökte ta vårt folk till skeppen.
Och vi och dr Zelenka,
var inspärrade.
Vi måste sticka härifrån!
- Öppnade McKay luckan? - Jag vet inte.
Sex av oss sitter inspärrade i ett skepp! Vad ska vi göra?
- Vad gjorde du? - Jag tror jag satte på den.
Ett ögonblick, korpral.
Jag gillar inte manualer, men jag kan behöva en nu.
- Herregud! - Vi är i rymden. Vad hände?
- Vad gjorde du? - Jag vet inte. Jag bara...
Vad var det?
Vi attackerades. Vi visste inte var vi var eller vem som sköt.
Och det var då John...
- Carson! - Jag behöver läkarhjälp genast.
Hur mår hon?
Stabiliserad, men fortfarande mycket svag och blir svagare.
Din egen dödlighet stirrar dig rakt in i vitögat.
Det måste kännas hemskt.
När hon tittar på mig,
verkar det som om hon vet vad jag tänker
och jag vad hon tänker.
Det är störande.
Jag trodde inte det här stället kunde bli mycket konstigare.
Pölhopparen de flydde i måste ha varit en tidsmaskin
och hade nog en annan komponent.
- Flux-kondensator. - Ja.
Frågan är, var är tidsmaskinen nu?
Varför frågar vi inte henne?
Vad hände?
Kan du berätta det?
Skeppet ni flydde i, var är det nu?
Borta.
- Vem skjuter på oss? - Hur svarar vi på elden?
Gjorde jag det?
Håll i er!
I nästa stund...
...vaknade jag upp här.
Menar du nu?
Nej. Då.
Du är vaken.
Han hette Janus.
Han läkte mina sår
och förklarade vad som hänt.
Ditt skepp sköts ner.
Vi hittade det på havsbottnen.
Major Sheppard, dr Zelenka?
Ingen överlevde.
Den bittra smaken av ultimat misslyckande.
Om du hade kommit på hur man fixade skölden,
skulle ingen av oss dött.
Jag försökte tappert att rädda din...
Mina herrar. Fokusera er.
Varsågod och fortsätt.
Självklart var jag väldigt förvirrad.
Han förklarade att skeppet vi flytt i
var en tidsmaskin.
Han var en av dem som byggde det.
När jag mådde bättre, presenterade han mig för det atlantiska rådet.
Välkommen till Atlantis stad.
Tack.
Tyvärr, har vi stora konflikter nu.
Vi är under belägring och har gömt vår stad som skydd.
Ja, vi hittade staden när vi kom genom stjärnporten.
- Från Jorden? - Yes.
Tiotusentals år i framtiden.
Vi måste uppmärksamma att våra handlingar
har varit lyckosamma för att skydda staden i så många år.
Låt oss hoppas på att dr Weirs ankomst inte ändrat det.
Genom sitt möte med Vålnaden, kanske hon redan påbörjat
händelser som kan leda till något helt annat i framtiden.
Ursäkta. Vad är Vålnader för nåt?
De berättade om varelser som kallades för Vålnader,
en ond, skräckinjagande fiende
vilkas styrka och teknologi rivaliserade med deras.
Ja, vi vet redan...
Atlantierna skickade en delegation,
skyddad av de mest mäktiga krigsskepp,
i hopp om att förhandla om vapenvila.
De atlantiska skeppen var starkare,
men Vålnaderna var många.
Efter striden...
...var det bara en tidsfråga.
Vi väntar på våra transportskepp innan vi börjar evakueringen.
- Vart ska ni åka? - Vi återvänder till Jorden.
Du får gärna följa med.
Tack. Det var snällt, men...
Men jag vill återvända till framtiden, till mitt folk.
Jag hoppades att kunna använda tidsmaskinen igen
och programmera den att anlända då vi kom genom stjärnporten.
Har ni en ZPM, kan jag ta den tillbaka med mig,
det skulle hjälpa oss avsevärt.
- Energisystemen var förbrukade... - Nej.
Sluta att manipulera tiden.
Kausalitet ska man inte ta med en nypa salt.
- Ingen tar det med en nypa salt. - Du gör det,
med din envishet att fortsätta med experimenten,
trots att rådet fördömde det.
Vi beordrade dig att sluta med aktiviteterna, ändå sitter vi här,
mitt emot en besökare från framtiden,
som kom hit i den maskin du gick med på att inte bygga.
Vi tänker evakuera staden
och hoppas att den kommer att vara oskadd under många år
och en dag återvänder vi.
Och det har de.
Tack vare mina experiment har vi nu möjligheten...
Sluta! Vi har inte tid med det här.
Jag beordrar härmed att tidsmaskinen förstörs
och alla material relaterade till dess design.
Du är välkommen att återvända till Jorden med vårt folk.
Du kommer inte att återvända till ditt folk.
Proven visar att hennes skelett, muskulära, cirkulära
och neurondokrina system har decimerats med åldern.
Jag kan se njursvikt, leversvikt och bevis på stroke.
- Hur lång tid har hon kvar? - Jag tror inte hon överlever natten.
Snälla.
Jag vet inte hur mycket tid jag har kvar
för att berätta det jag så länge velat säga.
- Rådet var mycket upprörda. - Ja.
Du sa att de bestämde att förstöra tidsmaskinen.
Jag försökte övertala dem att inte göra det. Jag gav inte upp hoppet.
Lyckligtvis hade jag en bundsförvant.
Du måste prata med Moms.
Dr Weir kom hit utan fri vilja.
- Hon borde inte straffas. - Hon får komma med oss till Jorden.
Hon måste återvända till sin tid, inte stanna i vår tid.
Det går inte. Jag är ledsen.
Vänta. Jag tror inte du förstår hur långt vi har kommit,
eller hur mycket mitt folk offrat i förhoppning att få möta er.
Vi kallar er för De Gamla, portbyggarna.
Vi har färdats genom galaxer i förhoppning att hitta ett stort folk.
Snälla, kan ni inte hjälpa oss på något annat sätt?
Vi kan blockera stjärnporten permanent, efter evakueringen.
På det sättet kan ditt team inte komma hit i framtiden.
Staden kanske aldrig hittas.
- Men deras liv räddas. - Tack för ditt erbjudande.
Men vi är upptäcktsresande, precis som ni.
Vilket inte är förvånande,
eftersom de är den andra evolutionen av vårt slag.
Förstår du inte? Staden kommer att överleva 10000 år.
Rådets beslut är slutgiltigt.
Naturligtvis vägrade Janus medge sitt nederlag.
Ju mer någon sa vad han inte skulle göra,
ju oftare gjorde han det.
Han kom upp med en alternativplan, bakom rådets rygg.
Jag försökte hålla hans tempo.
- Vad gör du? - Kalkylerar energin som behövs.
Som behövs för...?
Skölden kollapsade efter er ankomst.
Jag måste hitta ett sätt att förlänga energitillförseln på.
- Vad kallade du dem för? - NPM. Noll-Punkts-Modul.
Ja.
De arbetar parallellt och ger staden energi samtidigt.
Men om de används i en sekvens, är det möjligt
att upprätthålla energin för den tid som krävs.
Jag kunde inte fatta vad jag såg.
Tre NPM precis framför mig.
Men vi har ett problem.
Någon måste stanna, så energin överförs från en enhet till en annan,
för att rotera dem i sekvens.
- Under tusentals år? - Kanske.
Janus, kontakta centrala kontrollenheten.
Deras transportskepp var på väg in. Det attackerades svårt.
Skyddsskölden är skadad. Vi besvarar skottlossningen.
- Det är för många fiendeskepp. - Och fler kommer.
Slå på extrakraften. Försök att fly.
Det är mer än 300 personer på den transporten.
Sköldarna är nere!
Påbörja evakuering. Vi måste åka nu.
Helsicke, jag somnade igen.
Du är inte den enda.
- Har du ont? - Skulle vi erkänna det?
Jag önskar vi kunde göra mer för dig.
Titta på dig.
Du oroar dig för mycket. Du kräver för mycket av dig själv.
Kommer du ihåg den hemska baltiska förhandlingen?
Vad Simon sa till oss efteråt?
"Andas", bland annat.
Njut av stunden, det som är här just nu.
Solen... vinden.
Vår födelsedag.
Sheppard kunde inte hålla mun, va?
Var inte så förbaskat hård mot dig själv.
Livet går fort.
- Inte för dig. - Det var mitt val, Elizabeth.
Jag tvekade inte då
och ångrar det inte nu.
- Var är Weir? - Hon har gått igenom porten.
Hon var en av de första vi evakuerade.
Bra.
Janus förberedde stagnationskammaren för mig.
Han sa att det skulle vara som en djup, drömlös sömn.
Jag programmerar kommandon så systemet återupplivar dig
på intervaller av 3,3 tusen år för att rotera NPM:erna.
Jag ger dig instruktioner hur du återaktiverar stagnationsprocessen.
Jag programmerar även din slutliga återupplivning,
ögonblicket sensorerna indikerar närvaron av din...expedition.
Jag måste varna dig att det finns en möjlighet,
hur omöjligt det än är, att det kanske misslyckas.
Jag vet.
Det är omöjligt att veta vad som kommer att hända.
Jag är övertygad om att du överlever.
Gör du inte det, programmerade jag en automatisk säkerhetsmekanism
för att skydda staden.
- Säkerhetsanordning? - Ja.
Om energin avtar, släpper mekanismen som håller staden
och den reser sig till ytan.
Verkligen?
Och sen åkte de,
de återvände till Jorden genom stjärnporten.
Vad är det?
Min forskning.
Du ska bygga ett nytt tidsskepp.
Jag vet inte om jag klarar det. Rådet bevakar mig.
Du hittar säkert ett sätt.
Jag har blockerat alla adresser till porten, förutom Jorden.
Du kommer att klara dig.
- Tack. - Tack...
...för att du ger mig hopp att Atlantis överlever 10000 år till
efter att du upptäckt den igen.
Jag är redo.
Sen var jag ensam.
Jag såg till att staden slumrade in...
...och påbörjade min långa resa hem.
Det fungerade... stagnationen, den automatiska säkerhetsanordningen.
Du gav upp hela ditt liv.
Nej, för vi är samma person.
Den bästa delen av mitt liv börjar nu.
Jag upptäcker en ny galax.
Jag har många år framför mig.
Lita på dig själv, Elizabeth.
Allt som spelar någon roll, är just nu.
Jag skrev ett meddelande, ifall jag inte skulle överleva.
Har Rodney kommit på vad det är än?
- Fem portadresser. - Utposter.
Alla har en Noll-Punkts-Modul.
Janus berättade det.
Lappen har koordinater av planeter som har NPM:er.
- De kan fortfarande vara där. - M7G-677 står med här! Vi har...
Vi tänker börja uppdragsmötet, så...
Jag kommer strax.
John... kan du ge mig en minut?
Ja, visst.