Prizori, ki jih boste pravkar
videli, niso osamljeni primeri.
To so industrijski standardi
za živali, ki jih gojijo za:
ljubljenčke, hrano, oblačila, zabavo in raziskave.
Film ima občutljivo vsebino.
Tri stopnje RESNICE:
1. Posmehovanje
2. Nasilno nasprotovanje
3. Sprejemanje
ZEMLJANI
Zemljan (samostalnik) = nekdo, ki živi na zemlji.
Ker vsi živimo na zemlji, smo vsi Zemljani.
V izrazu Zemljan ni prostora za
seksizem, rasizem ali "vrstizem".
Zajema prav vsakega od nas.
Toplokrvne, mrzlokrvne,
sesalce, vretenčarje ali nevretenčarje,
ptice, plazilce, dvoživke, ribe in ljudi.
Ljudje, ki nismo edina vrsta na planetu, si delimo ta svet
z milijoni drugih bitij, saj
smo se tukaj skupaj razvijali.
Toda vseeno človek hoče vladati Zemlji.
Pogosto z drugimi Zemljani
ravna kot z navadnimi predmeti.
Temu pravimo "vrstizem".
Festival bikov, Španija
Podobno kot rasizem in seksizem je
"vrstizem" predsodek oziroma ravnanje
v korist svoje vrste in proti članom ostalih vrst.
Če bitje trpi, ni moralnega opravičila,
če tega trpljenja ne upoštevamo.
Ne glede na vrsto bitja zahteva princip enakosti,
da trpljenje upoštevamo pri vseh živih bitjih enako.
Rasisti kršijo princip enakosti, saj
dajejo večjo težo interesom lastne rase,
kadar pride do
nasprotij z interesi drugih ras.
Seksisti kršijo princip enakosti, ker
dajejo prednost interesom svojega spola.
"Vrstisti" na podoben način
dovoljujejo, da interesi njihove vrste
poteptajo interese drugih vrst.
V vsakem primeru je vzorec enak.
Med pripadniki človeške družine
prepoznavamo moralno obvezo do spoštovanja.
Vsak človek je nekdo in ne nekaj.
Moralno brezobzirno ravnanje je,
kadar tisti, ki so na vrhu oblasti,
ravnajo s šibkejšimi kot z navadnimi predmeti.
Posiljevalec to počne s svojo žrtvijo.
Pedofil to stori zlorabljenemu otroku.
Gospodar s sužnjem.
V vseh teh primerih ljudje, ki imajo moč,
izkoriščajo tiste, ki je nimajo.
Drži, da imajo ljudje isti odnos do drugih živih bitij?
Nedvomno obstajajo razlike, saj ljudje
in živali nismo enaki v vseh pogledih.
A vprašanje enakosti ima še en obraz.
Živali gotovo nimajo istih želja
kot mi in ne razumejo vsega kot mi,
a oboji imamo nekaj enakih želja
in razumemo nekaj istih stvari.
Potreba po hrani in pijači, zavetju in
družbi, svobodi gibanja
in izogibanje bolečini.
Te potrebe so skupne živalskim in človeškim bitjem.
Tako kot ljudje tudi živali
razumejo svet, v katerem živijo.
Drugače ne bi mogle preživeti.
Torej za vsemi razlikami tiči enakost.
Kot mi te živali utelešajo skrivnost in čudež zavesti.
Kot mi niso samo v svetu, ampak se ga zavedajo.
Kot mi so psihološko središče
življenja, ki je izključno njihovo.
V osnovi ljudje tako rekoč stojijo na vseh štirih,
skupaj s prašiči in kravami, s kokošmi in purani.
Kako bi morali do njih čutiti in z
njimi etično ravnati, sta vprašanji,
katerih odgovor se začne s
prepoznavanjem naše psihološke sorodnosti z njimi.
Film nazorno kaže 5 načinov,
kako živali služijo človeštvu.
Da ne pozabimo...
Nahranila in oblekla te bom.
Nobelov nagrajenec Isaac Bashevis Singer
je v romanu 'Sovražniki, Ljubezenska zgodba' napisal:
Ne glede kako pogosto je
Herman prisostvoval klanju živali,
je vedno imel isto misel:
V odnosu do bitij
so vsi ljudje nacisti.
Krut način, kako človek ravna z ostalimi vrstami,
ponazarja najbolj skrajne rasistične teorije
po načelu, da je moč pravica.
Primerjava s
holokavstom je namerna in očitna.
Ena skupina živih bitij trpi pod jarmom druge.
Čeprav bodo nekateri
ugovarjali, da se trpljenje živali
ne more primerjati s trpljenjem Judov ali sužnjev,
je dejstvo, da je ta primerjava ustrezna.
Za ujetnike in žrtve tega množičnega poboja
holokavst še zdaleč ni končan.
Henry Beston je zapisal:
Potrebujemo drugačno in razumnejšo
ter morda bolj mistično predstavo o živalih.
Odmaknjen od narave in obdan z zapletenimi izumi
človek opazuje bitja skozi prizmo svojega znanja
in vidi njihovo obliko
in celotno podobo popačeno.
Obnašamo se
pokroviteljsko, ker so za nas nepopolni,
saj imajo obliko, ki je mnogo nižja od naše,
tu pa se motimo in to globoko.
Kajti živali ne bi smel presojati človek.
V svetu, starejšem in popolnejšem od našega,
se gibljejo dovršene in popolne.
Obdarjene so s čuti, ki smo jih mi
izgubili, ali pa jih nikoli nismo imeli.
Živijo z glasovi, ki jih mi ne bomo nikoli slišali.
Niso bratje,
niso sužnji.
So drugi narodi.
Ujete so z nami v mreži življenja in časa,
sojetnice sijaja in lepote zemlje.
Prvi del: Ljubljenčki.
Za večino se odnos z živalmi
prične z lastništvom domače živali.
Od kod pridejo naši ljubljenčki?
Eden od načinov, kako živali
služijo človeku, je kot družabniki.
Rejci
Za te "ljubljenčke" se pot začne pri rejcu.
Četudi vsi rejci niso profesionalci,
saj je lahko vsakdo in kdorkoli rejec.
Trgovine z malimi živalmi in tovarne psičkov.
Kar se tiče trgovin z malimi živalmi,
večino živali dobijo iz tovarn psičkov,
čeprav tega morda niti ne vedo.
Tovarne psičkov so nizkoproračunski posli,
kjer gojijo pse za prodajo
trgovinam z živalmi in drugim kupcem.
Ta dejavnost pogosto poteka kar na dvoriščih,
kjer psi živijo v umazanih
in prenaseljenih razmerah,
brez veterinarske oskrbe ali socializacije.
Ko psi iz tovarn odrastejo, se pogosto
pokažejo fiziološke in psihološke težave.
Brezdomci.
Kadar imajo srečo, brezdomce
poberejo in odvedejo v zavetišča,
kjer lahko samo upajo, da bodo dobili nov dom.
Približno 25 milijonov
živali vsako leto ostane brez doma
in med temi brezdomci je do 27% čistokrvnih psov.
Od teh 25 milijonov brezdomnih živali
povprečno 9 milijonov
pomre na ulici zaradi: bolezni,
lakote,
izpostavljenosti okolju,
poškodb
ali drugih nevarnosti, ki
jih prinaša življenje na ulici.
Mnogo jih živi na ulici.
Nekatere so verjetno zavrgli skrbniki.
Preostalih 16 milijonov umre v
zavetiščih, ki nimajo prostora zanje
in so zato prisiljeni, da jih usmrtijo.
Povrhu vsega skoraj 50% živali,
ki končajo v zavetiščih, pripeljejo tja lastniki sami.
Mnogi trdijo, da ne obiskujejo
zavetišč, ker je to preveč moreče.
Eden od razlogov, da so živali
natrpane na tako ogabnih krajih, je to,
da ljudje nočejo sterilizirati
in kastrirati svojih ljubljenčkov.
Mnogim lastnikom živali,
predvsem moškim, se zdi,
da sterilizacija ali
kastracija živali odvzameta "moškost".
Ali pa morda samo želijo, da
njihovi otroci izkusijo "čudež življenja".
Vsekakor taki lastniki namerno sodelujejo
pri evtanaziji več kot 60. 000 živali dnevno.
Evtanazijo, splošno definirano
kot neboleč uboj iz usmiljenja,
pri psih ponavadi izvedejo z injekcijskim vbrizgom v nogo,
pri mačkah pa včasih v trebuh.
To je za živali hiter, neboleč
in zdaleč najbolj human postopek,
ampak ne tudi najbolj poceni.
Zaradi porasta evtanazije v zavetiščih
in stalnega porasta
povpraševanja po strupih kot je euthosal,
so nekatera manj premožna zavetišča
prisiljena uporabiti plinske celice.
Plinske celice.
Živali strpajo v plinske celice zelo na tesno
in lahko traja do 20 minut preden umrejo.
Ta smrt je zdaleč manj usmiljena,
bolj travmatična in boleča,
ampak postopek je cenejši.
Mogoče bi si morali zastaviti
nekaj zahtevnih vprašanj o živalih,
ki jih imamo za družabnike. Na primer:
Ali lahko obdržimo živali kot družabnike
in še vedno poskrbimo za njihove potrebe?
Ali je to, da jih imamo za
družabnike v njihovem interesu,
ali pa jih le izkoriščamo?
Odgovor na ti vprašanji je morda
v obnašanju človeških skrbnikov
in njihovi sposobnosti, da
priskrbijo ustrezna okolja za te družabnike.
Večina človeških bitij je "vrstistov".
Strup cianid.
Ta film kaže, da povprečni ljudje,
ne le peščica posebej krutih ali brezsrčnih,
ampak ogromna večina, aktivno sodeluje
in dovoli, da njihove davke uporabijo za postopke,
ki zahtevajo žrtvovanje
najpomembnejših interesov članov drugih vrst,
da tako povzdignejo najbolj trivialne interese naše vrste.
Preveč potepuhov, Turčija.
Up za živali jutrišnjega dne je,
da se bodo znašle v svetu človeške kulture,
ki se bo naučila čutiti onstran sebe.
Moramo se naučiti vživeti v čustva drugega.
Moramo se naučiti pogleda v oči živali
in čutiti, da ima njihovo
življenje vrednoto, ker so žive.
Drugi del: Hrana.
Kar se dogaja v
klavnicah, je variacija na temo
izkoriščanja
šibkejšega s strani močnejšega.
Več kot 10.000 krat na minuto.
Več kot šest milijard krat na leto,
samo v ZDA
življenje dobesedno črpajo iz
tako imenovanih klavnih živali.
Ljudje, ki imajo premoč,
odločajo, kdaj bodo te živali umrle,
kje bodo umrle
in kako bodo umrle.
Interesi teh živali pri določanju
njihove usode ne igrajo prav nobene vloge.
Ubiti žival je že samo po sebi neprijetno dejanje.
Pravijo, da bi bili vsi vegetarijanci,
če bi morali sami ubijati svoje meso.
Zagotovo zelo malo ljudi obišče klavnico
in prizori iz klavnic na
televiziji niso preveč priljubljeni.
Ljudje mogoče upajo, da meso, ki ga kupijo,
prihaja od živali, ki je umrla neboleče smrti.
V resnici pa nočejo vedeti.
Kdor kupuje meso, zahteva, da živali pobijejo
in ne zasluži, da bi ga ščitili
pred pogledi na proizvodnjo mesa.
Od kod torej prihaja naša hrana?
Za tiste, ki jemo meso,
je proces, ki ga te živali prestajajo, naslednji.
Žigosanje.
Vso govedo ožigosajo
na licih.
Odstranjevanje rogov.
Odstranjevanje rogov poteka
brez anestetikov,
ampak z velikimi kleščami.
Transport.
Pri transportu živali stlačijo tako na tesno,
da so praktično ena na drugi.
Vročina, nizke temperature, utrujenost, travme in bolezni
pobijejo nekaj živali že na poti v klavnico.
Molža.
Krave za molžo so po cele dneve privezane v boksih
in se ne morejo gibati.
Da bi povečali pridelavo mleka,
uporabljajo pesticide in antibiotike.
Sčasoma se krave molznice zgrudijo zaradi izčrpanosti.
Navadno krave živijo do 20 let.
Ampak krave za molžo
ponavadi umrejo v štirih letih.
Njihovo meso porabijo restavracije s hitro prehrano.
Meso.
V tej klavnici živali, ki so jih ožigosali
in jim odstranili rogove privedejo v boks.
Penetrirni klini.
Pištola za omamljanje, ki je
zasnovana za neboleče onesveščanje živali,
izstreli jekleni klin, ki ga
požene stisnjen zrak ali slepi naboj,
naravnost v možgane živali.
Puščanje krvi.
Čeprav uporabljajo različne metode klanja,
v tej klavnici v Massachusetsu govedo dvignejo,
potem pa mu prerežejo vrat.
Poleg mesa bodo uporabili tudi kri.
Čeprav je žival prejela v glavo
klin, ki bi jo naj onesvestil,
je, kot lahko vidite, še vedno pri zavesti.
To ni redek primer.
Včasih so žive celo potem, ko jim puščajo kri
in so že na poti po
tekočem traku, da jih razkosajo.
Boksi za omamljanje.
Košer klanje.
To je največja "glatt košer" klavnica v ZDA.
"Glatt", judovska beseda za elegantno,
pomeni najvišji standard čistoče.
In pravila za košer klanje zahtevajo minimalno trpljenje.
Uporaba električnih palic je prepovedana.
Sekhita - Obreden zakol.
Obračanje živali za klavčevo
lažje delo je tudi prepovedana.
Zaradi obračanja govedo po
vrezu aspirira ali vdihuje kri.
Tudi iztrgati sapnik in požiralnik
je strogo prepovedano,
ker se košer živali ne bi smeli dotikati,
dokler se krvavitev ne ustavi.
Metanje trpečih in umirajočih živali,
ki imajo iztrgan sapnik in požiralnik,
na s krvjo prepojena tla
ni ne sveto, ne čisto in ne usmiljeno.
Vezanje in dviganje z verigami
ne ustreza košer načinu ravnanja z živalmi.
Če bi to bilo košer,
smrt ne bi bila ne hitra in ne usmiljena.
Teletina.
Teličke,
ki jih vzamejo materam 2 dni po kotitvi, privežejo za vrat
in jim omejijo gibanje, da se mišice ne bi razvijale.
Hranijo jih s tekočo hrano s premalo železa
in jim ne dajejo stelje, vode in svetlobe.
Po štirih mesecih bednega obstoja jih zakoljejo.
Prašiči.
Svinje na industrijskih
farmah so naprave za razmnoževanje,
ki so neprestano breje,
saj jih umetno osemenjujejo.
Velika industrijska farma proizvede, kot radi pravijo,
med 50.000 in 600. 000 prašičev na leto.
Razmere na farmah.
Kletke za breje svinje.
Tvorbe in ognojki.
Kanibalizem.
Gnojne jame.
Rezanje repov.
Rezanje repov poteka zaradi
pomanjkanja prostora in stresnih življenjskih razmer
in naj bi prašičem
preprečilo drugemu odgriznejo rep.
To naredijo brez anestetika.
Striženje ušes.
Striženje ušes je podoben postopek,
ki ga tudi opravijo brez anestetika.
Ščipanje zob.
Prav tako ščipanje zob.
Kastracija.
Kastrirajo tudi brez
lajšanja bolečin ali anestetikov
in to naj bi proizvedlo malo bolj mastno vrsto mesa.
Električne palice.
Električne palice se
uporabljajo iz očitnih razlogov
za obvladovanje.
Usmrtitev z elektriko.
Usmrtitev z elektriko je še ena od metod ubijanje.
Rezanje vratov.
Rezanje vratov je še zmeraj
najcenejši način ubijanja žival.
Parjenje in odstranjevanje ščetin.
Po vbodu z nožem prašiče vklenejo
in obesijo na progo, kjer krvavijo.
Nato jih potopijo v rezervoarje z
vrelo vodo, da jim odstranijo ščetine.
Mnogi se še borijo, ko jih potopijo
v rezervoarje z vrelo vodo,
kjer se utopijo.
Perutnina.
Kar se tiče perutnine...
Američani zaužijejo v enem dnevu toliko perutnine,
kot so jo leta 1930 v celem letu.
Največje perutninske farme na svetu
zdaj pokoljejo čez 8,5 milijona ptic v enem tednu.
Krajšanje kljunov.
Krajšanje kljunov preprečuje kljuvanje
perja in kanibalizem pri frustriranih piščancih,
ki ga povzroča
prenatrpanost v posameznih območjih,
kjer ne morejo vzpostaviti družbenega reda.
Danes z majhnimi piščančki,
ta postopek poteka zelo hitro,
približno 15 ptic na minuto.
Taka naglica pomeni,
da se temperatura in ostrina rezila spreminjata,
kar povzroča površno
rezanje in resne poškodbe ptic.
Življenjske razmere
Kar se tiče življenjskih razmer,
je lahko od 60. 000 do 90.000 ptic
natrpanih v eni sami stavbi.
Trpljenje teh živali je nepopustljivo,
je način življenja.
Čeprav imajo kljune odrezane,
se skušajo kljuvati.
Kokoši nesnice živijo v tovarnah jajc,
kjer so stlačene v tako
imenovanih baterijskih kletkah.
Baterijske kletke.
Mnoge izgubijo perje in dobijo vnetja
zaradi drgnjenja ob žičnate kletke.
Natrpanost
preprečuje, da bi razprle krila
in kokoši ne morejo opravljati
niti minimalnih naravnih nagonov.
Transport.
Med prevozom vse živali trpijo, mnoge umrejo
ali se zadušijo, ko se
druge živali nakopičijo na njih,
v prenatrpanih in slabo naloženih kletkah.
Zakol.
The hang pen Moorefield, Zahodna Virginia.
Kokoši in purane pobijajo na različne načine.
Nekatere pobijejo s kijem ali pa jim odrežejo glave,
vendar večino pripeljejo na tekoče trake.
Za noge jih obesijo na tekoči trak,
jim prerežejo vrat in počakajo, da izkrvavijo.
Druge z glavo naprej dajo v cevi,
da jim omejijo gibanje,
medtem ko počasi krvavijo do smrti.
Če bi klavnice imele steklene zidove
bi prav gotovo
bili vsi vegetarijanci?
Toda klavnice nimajo steklenih zidov.
Zgradba klavnic je neprozorna,
zasnovana v interesu zanikanja,
da ne bi videli tudi, če bi hoteli.
In kdo bi sploh hotel videti?
Emerson je pred več kot sto leti dejal:
Ravnokar ste obedovali
in čeprav je klavnica skrita nekaj kilometrov stran,
ste vseeno sokrivi.
Morska hrana.
Vsi, ki mislite,
da je morska hrana bolj zdrava kot kopenske živali,
se samo spomnite, koliko
odpadkov in radioaktivnih usedlin
je v naših oceane.
V preteklosti so naftna, jedrska in kemična industrija
storile zelo malo za zaščito morij.
In odlaganje na ali pod morsko dno
se je vedno izkazalo kot prikladno mesto,
kako se znebiti neljubih odpadkov.
Komercialni ribolov.
Današnji komercialni ribiči to
še stopnjujejo v ogromnem obsegu.
Uporabljajo ogromne mreže, velike kot nogometno igrišče,
in sodobno elektronsko opremo za sledenje in lov rib.
Ogromne mreže se raztezajo čez ocean
in goltajo vse, kar jim pride na pot.
Te ogromne mreže skupaj z našim
povečanim tekom po morski hrani
praznijo morja v alarmantnem tempu.
Že 13 od 17 največjih svetovnih ribolovnih območij
je izčrpanih ali pa v resnem propadu.
Ostala 4 območja so preveč
ali pa čisto izkoriščena.
Bolezen.
Nedaven izbruh pfiesterie, mikroorganizma,
ki je tisočkrat močnejši od cianida,
spočet iz milijonov litrov prašičjih iztrebkov in urina,
ki se izliva v reke, jezera in oceane
in spreminja njihove ekosisteme v stranišča,
se kaže kot zelo alarmanten.
Grozi tako morskemu življenju kot ljudem
in pfiesteria je pobila že preko milijardo rib.
Največji pomor rib na jugovzhodu.
In še se širi.
Sledove pfiesterie so našli že
od Long Islanda do Floridskega preliva
v razdalji do 1000 milj.
Pravzaprav je ta invazija vodne pfiesterie
eden največjih izbruhov kužnega
mikroorganizma v zgodovini ZDA.
Je biološka nevarnost tretje stopnje.
Ebola je četrte, AIDS je druge stopnje.
In ta bakterija je mutirala,
kar je neposredna posledica
naše množične reje živali, predvsem svinjine.
Zaradi prašičjih farm, ki redijo milijone prašičev.
Noter gre žito, ven gredo odplake.
Hurikan Floyd, Severna Karolina, 1999.
Te odplake se znajdejo v naših oceanih
in sistemih za oskrbo s pitno vodo,
okužijo živali, ki živijo v njih,
kot tudi tiste, ki jedo iz njih.
Kitolov.
Končno kitolov.
Čeprav je Mednarodna komisija za kitolov
prepovedala komercialni kitolov leta 1985,
mnoge države
nadaljujejo s pobijanjem kitov,
zaradi njihovega tako imenovanega eksotičnega mesa.
Uporabljajo harpune,
strelno orožje,
kavlje
in celo eksploziv.
Ali pa jih priženejo v
zalive, kjer je kitolov dovoljen,
tam pa jih prisilijo, da nasedejo, da
jih lahko v plitvinah pobijejo z noži.
Delfini.
Vsako leto od oktobra do marca
tisoče delfinov ujamejo in brutalno pobijejo
Futo, Japonska. V majhnih
mestih po vsej Japonski.
Palice, s katerimi
zganjajo hrup pod vodno površino,
motijo sonarje delfinov.
Ko se ne morejo
orientirati in so zaprti v mreže,
se delfine poloti panika.
Ribiči pogosto ranijo nekaj ujetih delfinov
s sulicami ali vbodi z nožem,
saj delfini nikoli ne
zapustijo ranjenih družinskih članov.
Matere in mladiči kličejo v stiski,
ko jih ločijo, dvignejo in odvlečejo,
da jih bodo kmalu brez milosti razsekali do smrti.
To so prijazna in nedolžna bitja
in zaslužijo si kaj boljšega.
Ampak tukaj, ko ležijo ranjeni in potrebni pomoči
in se nemočno tresejo na betonskih tleh,
jih razparajo z mačetami
in pustijo, da se počasi zadušijo.
Krčijo, trepetajo in se zvijajo v hudih mukah,
medtem ko otroci hodijo mimo.
Taki prizori klanja in
krvavo rdeče vode nazorno kažejo,
da ima japonska vlada malo
spoštovanja do svetovnih oceanov,
saj zagovarja nehumani način ribolova,
ki pogosto krši mednarodne pogodbe, zakone in dogovore,
katerih namen je zaščita
oceanov pred pretiranim izkoriščanjem
in zaščita živali, ki živijo v njih.
Meso delfinov prodajajo v trgovinah in restavracijah,
čeprav je mnogokrat
napačno označeno kot kitovo meso.
Kot da krutost do živali,
gojenih za hrano, ne bi bila dovolj.
Našli smo tudi načine, kako jih porabiti za oblačila.
Jopiče, čevlje, pasove,
rokavice, hlače, denarnice, torbice itd.
Naslednje vprašanje je očitno:
Od kod prihajajo naša oblačila?
Tretji del: Oblačila
Usnje.
Povpraševanje po usnju prihaja
predvsem iz ZDA, Nemčije in Velike Britanije.
Skoraj vsakdo ga nosi,
brez ali skoraj brez pomisleka od kod prihaja.
Indijske krave.
Tisoče indijskih krav tedensko zakoljejo zaradi kož.
Kupijo jih v podeželskih
predelih Indije od revnih družin,
ki jih prodajo samo po zagotovilu,
da bodo živali preživele ostanek življenja na farmah.
Podkovanje in vezanje.
Da bi premestili živali v
državo, kjer jih lahko legalno ubijejo,
ubijanje krav je namreč prepovedano v večini Indije,
morajo živali podkovati in zvezati
ter pripraviti na strašen pohod smrti,
ki lahko traja tudi več dni.
Transport in utrujenost. Prisilna hoja
v vročini in prahu brez hrane in vode
ter velik napor te strašne izkušnje,
povzročita, da se mnoge živali
zgrudijo in ne morejo nadaljevati.
Upoštevajte, da večino govedi
prvič v življenju dajo na tovornjak
in da jih je verjetno strah,
še posebej, če možje, ki nalagajo tovornjake,
z njimi ravnajo nestrpno in grobo.
Hrup in premikanje
tovornjaka sta tudi nova izkušnja
in zaradi nje jim postane slabo.
Po enem ali dveh dneh v tovornjaku brez hrane in vode
so obupno žejne in lačne,
še posebej, ker so te krave navajene,
da jedo pogosto in cel dan.
Lomljenje repov.
Ko živina postane izčrpana in oslabi,
jim zlomijo kosti v repu, da
bi jih spravili nazaj na noge.
To dosežejo tako, da znova in
znova ščipajo rep na več mestih.
Vodiči.
Vodiči morajo skrbeti, da se živina ves čas premika,
vlečejo jih za nosne vrvi in
jim zvijajo vrat, rog ali rep.
Vodijo, ali bolje rečeno prisilijo, živino na bankine
in gor in dol iz tovornjakov brez klančin.
To povzroči poškodbe kot so
zlom medenice, nog, reber in rogov.
Feferoni.
Feferone in tobak uporabljajo
tudi, da živali prisilijo v hojo.
To opravijo tako, da živalim
natrejo feferone naravnost v oči,
da bi jih spodbudili nazaj na noge.
Klanje.
In vse to pred zakolom.
Do polovica živali pogine že na poti v klavnico.
Da bi bila izkušnja še bolj travmatična in zastrašujoča,
jih pogosto ubijejo tako, da lahko vidijo ena drugo.
In namesto hitrega vreza grla z ostrim nožem,
jih ponavadi ubijejo s
sekanjem in žaganjem s topim rezilom.
Strojenje.
Nato kože teh živali pošljejo v strojarne,
ki uporabljajo smrtonosne
snovi, kot so krom in drugi strupi,
ki preprečijo razkrajanje.
Ne pozabite, da je usnje mrtvo meso, mrtva koža,
in zato je naravno, da se razkroji in zgnije,
razen če ga obdelajo s tako močnimi snovmi.
Za zdravje ljudi so posledice takih kemikalij
in stalno povpraševanje po
usnjenih izdelkih spet novo poglavje.
Trgovina.
Na koncu usnje indijskih krav prispe
v trgovine z oblačili po vsem svetu.
Večina največjih trgovskih verig prodaja indijsko usnje,
ki prihaja od popolnoma drugih
krav kot tistih, ki jih jemo.
Krzno.
In kako je s krznom?
Čez 100 milijonov divjih živali
na leto pomorijo zaradi kožuhov.
25 milijonov samo v ZDA.
Te živali, ki jih dobijo z lovom in pastmi,
imajo na krznarskih farmah v takšnih razmerah.
Norost zaradi zaprtosti v kletkah.
Seveda te neudomačene, divje živali,
niso navajene biti zaprte v kletkah.
Norost se razvije, ko se prestrašenim živalim zmeša
zaradi stresa, ki ga povzroča ujetost.
Te divje, prosto gibajoče se živali in njihov naraščaj,
se znajdejo v položaju, ko ne morejo živeti naravno.
Ne morejo narediti niti par
korakov ali čutiti zemlje pod stopali.
Lahko samo praskajo,
krožijo in se nenehoma prestopajo.
Poškodbe in počasna smrt.
Fizične poškodbe, ki jih te
živali utrpijo na krznarskih farmah,
vključujejo zlomljene in odkrite kosti,
slepoto,
vnetja ušes,
dehidracijo in podhranjenost,
izpostavljenost ledenim temperaturam,
pomanjkanje veterinarske oskrbe
in počasno smrt.
Ubijanje.
Ni zakonov, ki bi regulirali
ubijanje živali na krznarskih farmah.
Zato so najcenejše metode najbolj privlačne.
Zastrupitev z ogljikovim monoksidom,
strihnin,
zadušitev,
lomljenje vratu,
in analna usmrtitev z
elektriko, so najbolj pogoste metode.
Žival s palico za vrat potegnejo iz kletke,
potem pa gre mimo vrste trupel
poklanih lisic, srnjadi, rakunov, volkov in drugih.
Analna usmrtitev z elektriko je surov postopek,
pri katerem v rektum vstavijo sondo,
medtem ko žival ugrizne v kovinski prevodnik.
Pogosto je treba ta nesmiselni postopek ponoviti,
da dejansko ubije žival.
Odrta trupla, ki jih vidimo,
bodo kasneje zmleli in z njimi
hranili živali, ki so še v kletkah.
Kitajska krznarska farma.
Kanadski lov na tjulenje.
Četrti del: Zabava.
In potem pridemo do zabave.
Festival bikov, Španija.
Mark Twain je nekoč rekel:
Od vseh bitij, ki so bila ustvarjena,
je človek najbolj prezira vreden.
Je edino bitje, ki zadaja bolečino za zabavo,
zavedajoč se, da povzroča bolečino.
Rodeo.
Na rodeih biki in konji ne skačejo, ker so divji,
ampak zato, ker jih boli.
Pas, ki se imenuje flenge trap ali button strap,
pritrdijo okrog genitalnega predela živali.
Ko žival zapusti boks, je močan poteg za pas dovolj,
da žival začne poskakovati od bolečine.
Poleg poškodb, ki jih živali utrpijo na rodeih,
kot so npr. zlomljene noge,
jih tudi dražijo, tako da jih tepejo,
nadlegujejo,
tresejo z električnimi palicami
in mučijo še na druge načine,
da bi besno planili iz boksa.
Lovljenje z lasom.
Lovljenje z lasom, kot vidimo tukaj,
poteka tako, da vržejo vrv
okoli vratu prestrašene živali,
ki teče s polno hitrostjo, jo
s potegom sunkovito zaustavijo,
potem pa jo treščijo ob tla.
Hazardiranje.
Kot vse industrije sta pasje
in konjske dirke industriji,
ki ju motivira skupni imenovalec,
dobiček.
Sejmi.
Na sejmih po vseh ZDA živali izkoriščajo za dirke,
stave
in za ekshibicije.
Urjenje za te dogodke poteka tako,
da jim odrekajo hrano in včasih vodo.
Te živali, ki se znajdejo v neznanem okolju,
hrupu, obkrožene z množico,
in niti ne vedo, kaj bi morale početi,
se vse preveč pogosto poškodujejo in jih zavržejo,
v nesmiselnih, barbarskih
tekmovanjih,
(Kegljanje z golobi.)
katerih cilj je dobiček in zabava.
Lov.
Poleg izgube naravnega okolja
je lov danes poglavitna
grožnja divjim živalim.
Lovci pobijejo preko 200 milijonov živali vsako leto.
Jelenjad, zajci in
veverice so na vrhu seznama tarč.
Ne da se zanikati,
če je lov šport, potem je krvav šport.
Tarče so žive in prestajajo nasilno smrt.
Ribolov.
Ribolov je tudi krvav šport,
pri katerem žival trpi.
Raziskovalci so spoznali,
da se ribe odzivajo na
bolečino prav tako kot sesalci.
Anatomsko, fiziološko in biološko
je sistem za bolečine
dejansko enak kot pri pticah in sesalcih.
Z drugimi besedami, ribe so čuteča bitja
in normalno, da čutijo bolečino.
Vsi, ki mislite, da ribe umrejo bolj nežne smrti,
upoštevajte, da so njihova čutila zelo razvita,
njihovi živčni sistem zapleten,
njihove živčne celice zelo podobne našim,
in da so njihovi odzivi na dražljaje takojšnji in močni.
Cirkusi.
Ko obiščemo cirkus, se redko vprašamo,
kaj žival spodbudi, da naredi nekaj nenaravnega,
celo nevarnega, kot npr. skakanje skozi ogenj,
skakanje po eni nogi,
ali pa skakanje v vodo z visokih majavih platform.
Dreserji živali želijo, da publika verjame,
da živali premamijo v tako vedenje z nagradami.
A v resnici te živali nastopajo,
ker se bojijo kazni.
V bistvu cirkusi obsodijo živali,
ki so divje po naravi,
da živijo v majhnih pustih kletkah,
brez normalnega gibanja in socializacije.
Prekladajo jih s kraja na kraj
Zimska bivališča.
in do 95% življenja so privezane z verigami.
Dresiranje.
Nadvlada, podložnost in
bolečina so bistveni del dresure.
Rani ga. Ne dotikaj se ga!
Pripravi ga do kričanja.
Če se ga bojiš raniti,
ne prihajaj sem.
Ko rečem,
raztrgaj mu kurčev...,
veš, kaj mislim, kajne?)
Torej, če rečem, odtrgaj mu glavo,
odtrgaj mu kurčevo nogo, kaj to pomeni?
Ker je to zelo pomembno, kajne?
Ko se začne preveč jebeno zvijati...
Obe jebeni roki. Bum! Naravnost pod brado!
Sedi in da se opogumi.
In kadar se preveč zajebava, pusti nogo...
Zasadi tisto kljuko kolikor moreš...
In ko je notri naredi...!
In začel bo kričati.
Ko slišiš kričanje,
potem veš, da si pridobil njihovo pozornost!
Točno tukaj v skednju.
Tega ne moreš delati na cesti.
Naredila bo kar hočem. In tako pač je.
V redu, pojdimo.
Becky!
Prasica pofukana!
Spravi svojo pofukano...
Spravi se gor.
Prasica pofukana!
Pridi sem, Becky!
Pomakni se gor, Becky.
V redu, Tubs.
Tubs!
Hej, dajmo norca.
Hej,Becky. Pomakni se gor.
Hej, živ sem.
Nisem mrtev.
Pomakni se!
Pridi v vrsto.
Pridi v vrsto, Becky!
Prasica pofukana!
Premakni se, prasica pofukana!
Ja, pridi v vrsto.
Pridi sem, Tommy.
Zakaj prestati to?
Ker nočete poslušati?
Umakni se.
Če se obnašaš kot pička,
je to je samo način umiranja.
Vemo, da živali čutijo.
Občutijo strah, osamljenost in
bolečino prav tako kot ljudje.
Katera žival bi izbrala
ujetništvo, če bi lahko izbirala?
Povračilo.
Ko preštejem do tri!
Ena.
Dva.
Tri. Dajte ga.
Morate streljati.
Prekleta žival!
Živalski vrtovi.
So živalski vrtovi dragocene,
poučne in varstvene ustanove?
Seveda so živalski vrtovi zanimivi,
a poučni so samo v pomenu,
da nas učijo neupoštevanja
narave drugih živih bitij.
Kaj se še lahko naučimo o divjih živalih,
ko jih gledamo v ujetništvu?
Živalski vrtovi obstajajo, ker
nas zanimajo eksotične stvari.
In za obiskovalce
živalskih vrtov so živali prav to,
stvari.
V obeh primerih, v cirkusih in živalskih vrtovih,
so divje živali ujete, zaprte v kletke, prevažajo jih
in učijo, da delajo, kar človek hoče od njih.
Bikoborbe.
V najboljšem primeru je izraz bikoborba absurden,
saj ni tekmovanja med mečem spretnega matadorja,
kar v španščini pomeni ubijalec,
in zmedenim, pohabljenim, duševno
izmučenim in fizično oslabljenim bikom.
Mnogo nekdanjih uglednih bikoborcev poroča,
da bike namenoma oslabijo s pomirjevali in odvajali,
da jih tepejo po ledvicah
ter jim okoli vratu več
tednov pred borbo privežejo uteži.
Nekatere živali dajo 48 ur pred spopadom v temo,
potem pa jih slepe spustijo v svetlo areno.
Na tipični prireditvi bik vstopi v areno
in približajo se mu moški, ki ga izčrpajo in frustrirajo,
tako da teče v krogih in se zaletava.
Ko je bik utrujen in brez sape,
se mu približajo pikadorji,
ki mu zabadajo sulice v hrbet in vratne mišice,
jih zvijajo in obračajo, da bi izgubil čimveč krvi
in da ne more dvigniti glave.
Potem pridejo banderileri, ki bika zamotijo
in švigajo okrog njega ter vanj zabadajo še več sulic.
Ko je bik izčrpan od izgube
krvi, ga vodijo v še več krogih,
dokler ne postane
omotičen in se preneha zaganjati.
Končno se pojavi matador, ta ubijalec,
izzove še zadnjih nekaj
izčrpanih napadov umirajoče živali
in skuša bika ubiti z mečem.
Ta krvava oblika zabave je bikoborba.
Užitek, ki izhaja iz takih aktivnosti in "športov",
nekateri bi mu rekli stik z naravo,
se lahko doseže brez poškodb in pobijanja živali.
Komercialno izkoriščanje
divjih živali ima ironično podmeno,
da lahko vrednost divjih živali
zreduciramo na njihovo koristnost,
ki se nanaša na človeške interese.
Še posebej ekonomske interese.
Toda divje živali niso obnovljiv vir,
ki bi imel vrednost samo za človeka.
Tako dojemanje ima lahko samo "vrstist".
"Žetev" tjulenjev, St. Paul
Island. Ti običaji obstajajo le,
ker ne jemljemo resno interesov drugih živali.
Tako gledano,
mar niso ljudje najbolj
neusmiljeni "vrstisti"?
Peti del: Znanost
Vivisekcija.
Izraz vivisekcija se uporablja za
vse vrste poizkusov na živih živalih
in to naj bi bila oblika medicinske znanosti.
Razlog za tako eksperimentiranje je baje
odkrivanje zdravil za človeške tegobe in bolezni.
Toda tisti, ki verjamejo,
da lahko najdejo zdravila za človeške bolezni
tako, da zadajajo namerno trpljenje živalim,
lahko naredijo dve osnovni napaki.
Prva je domneva, da so rezultati,
ki so pridobljeni na živalih, uporabni za ljudi.
Druga zadeva neizogibno napačno
prepričanje eksperimentalne znanosti
glede na področje organskega življenja.
Ker se živali odzivajo drugače kot ljudje,
je treba vsak nov izdelek ali
metodo še enkrat preizkusiti na ljudeh
s pomočjo temeljitih kliničnih testov,
preden ga lahko smatramo za varnega.
To pravilo ne pozna izjem.
Poizkusi na živalih niso nevarni samo zato,
ker vodijo do napačnih sklepov,
ampak poleg tega zaradi njih
kasnijo klinične preiskave,
ki so edina veljavna metoda.
Samo spomnimo se,
da je vsaka namerno izzvana bolezen
drugačna od bolezni, ki se pojavi spontano.
Medicinski poizkusi.
Na žalost take metode danes še zmeraj štejejo za znanost,
kar je žalitev tako za pravo
znanost, kot za človeško inteligenco.
Vivisekcijo izvajajo pri medicinskih poizkusih in sicer
z dajanjem škodljivih snovi,
električnimi in travmatskimi šoki,
operacijami brez anestetikov,
opeklinami,
dolgim odrekanjem hrane in vode,
fizičnim in psihološkim mučenjem,
ki vodita v mentalno nestabilnost,
infekcijami itd.
Univerza v Pennsylvaniji.
Raziskava poškodb glave vključuje
delno ali popolnoma zavestne
pavijane, ki jih zvežejo s trakovi
in jim glavo
zacementirajo v kovinsko čelado,
ki jo sunejo pod kotom 60 stopinj s silo do 1000 G.
Namen tega poizkusa je
simulirati avtomobilske nesreče,
nogometne, boksarske in druge poškodbe glave,
in ta postopek pogosto ponavljajo na istih živalih.
Vojaške raziskave.
In končno vojaške raziskave.
Te govorijo same zase.
Od pošiljanja opic v vesolje
in testiranja jedrskih eksplozij na nemočnih psih
ter izpostavljanja
primatov radioaktivnemu sevanju.
Pred dvajsetimi leti je bilo število živali,
ki so umirale zaradi mučenja pri vivisekciji, astronomsko.
Verjetno 400 tisoč na dan,
z letnim prirastkom 5%.
Danes je to število skoraj nedoumljivo,
90 tisoč na minuto, 10 milijard na leto.
Nekatere neizobražene
osebe se pretvarjajo,
da vedo, da manj inteligentne živali
ne občutijo bolečine tako kot mi.
V resnici vemo zelo malo,
kako določene živali čutijo, razen tega,
da so ravno tako podložne univerzalnemu zakonu,
ki narekuje, da vsak
organizem, ki umira nenaravne smrti,
zelo trpi pred končnim olajšanjem.
Neumno je trditi, da živali ne trpijo,
ker imajo nižjo vrsto inteligence.
Prisilno hranjenje gosi "foie gras".
Bolečina je bolečina.
Prenašajo jo živci možganom
in obstajajo še drugi
živci kot tisti za inteligenco.
Živci kot vid, vonj, dotik in sluh...
Pri nekaterih živalih so ti živci
mnogo bolj razviti, kot pri človeku.
Vemo, da nikoli ni obstajala doba,
v kateri bi se lahko
naučili kaj o fiziologiji človeka
s pomočjo mučenja živali.
Naučimo se samo nekaj o živalih.
Če obstaja kaj, kar bi se lahko
naučili od njih na duhovni ravni,
tega ne bomo dosegli s pomočjo jekla ali elektrike,
še manj pa s psihičnim mučenjem.
Sistematično mučenje čutečih bitij,
pod kakršnokoli pretvezo
in v kakršnikoli obliki,
ne more doseči ničesar.
Da nam pokaže najnižjo obliko
ponižanja, ki jo človek lahko doseže.
Če bi to radi vedeli...
Dokler bodo klavnice,
bodo bojišča.
Lev Tolstoj
Nevednost je prva obrambna linija "vrstistov",
ki pa jo enostavno prebije vsak,
ki ima malo časa in
odločnosti, da bi izvedel resnico.
Nevednost je
prevladovala tako dolgo samo zato,
ker ljudje nočejo izvedeti resnice.
Ne mi govoriti, pokvaril mi boš večerjo,
je običajen odgovor na vsak poizkus,
da bi nekomu povedali, kako je ta večerja nastala.
Celo ljudje, ki se zavedajo,
da so tradicionalne družinske
kmetije prevzeli interesi velikih podjetij,
da njihova oblačila prihajajo od zaklanih krav,
da njihova zabava pomeni
trpljenje in smrt milijonov živali
in da v laboratorijih potekajo dvomljivi poizkusi,
se še kar oklepajo nejasnega prepričanja,
da stvari ne morejo biti "preveč slabe",
(Urin brejih kobil oz. Premarin") sicer bi vlada
ali društva za zaščito živali že kaj storili.
Toda ni nezmožnost spoznati, kaj se dogaja,
toliko kot želja ne poznati dejstev,
ki bi nekomu bremenila vest,
tista, ki je kriva za to pomanjkanje zavesti.
Navsezadnje žrtve česarkoli, kar
se pač dogaja na teh groznih krajih,
niso člani nikogaršnje lastne skupine.
Vse se konča pri bolečini in trpljenju,
ne inteligenci,
ne moči,
ne družbenem stanu ali državljanskih pravicah.
Bolečina in trpljenje sta sama po sebi slaba
in bi ju morali preprečiti ali minimizirati,
ne glede na raso, spol ali vrsto bitja, ki trpi.
Vsi smo živali tega planeta.
Vsi smo bitja.
In nečloveške živali imajo
občutke prav tako kot mi.
Prav tako močne, inteligentne,
podjetne, mobilne in se razvijajo.
So sposobne rasti in prilagajanja.
Kot mi so predvsem zemljani in
se uspešno borijo za obstanek.
Kot mi imajo raje udobje kot neudobje.
In kot mi izražajo stopnje čustev.
Zagotovo so žive kot mi in
večina je dejansko vretenčarjev,
prav tako kot mi.
Če se ozremo nazaj na to, kako
pomembne so živali za preživetje človeka,
na našo popolno odvisnost od njih za:
družbo,
prehrano,
oblačila,
šport in zabavo,
kot tudi medicinske in znanstvene raziskave,
ironično vidimo samo
popolno nespoštovanje človeštva
za te nečloveške oskrbovalce.
Brez dvoma je kot
gristi roko, ki nas hrani.
V bistvu smo mi pljunili nanjo.
Zdaj se soočamo z neizogibnimi posledicami.
To je očitno iz zdravstvenih poročil
zaradi naše pretirane "porabe" živali.
Rak,
srčna obolenja,
osteoporoza,
kapi,
ledvični kamni,
slabokrvnost,
sladkorna bolezen itd.
Celo naša hrana je zdaj prizadeta
in to pri samem viru.
Z antibiotiki, ki se
uporabljajo za povečanje teže živali,
ki se ne morejo rediti v stresnih,
prenaseljenih življenjskih
razmerah na industrijskih farmah.
S prekomerno uporabo pesticidov in insekticidov,
ali umetnih hormonov za povečano "produktivnost" mleka
glede na količino in frekvenco.
Z umetnimi barvili,
herbicidi, larvicidi, umetnimi gnojili,
pomirjevali, spodbujevalniki rasti in teka.
Ni čudno, da so se bolezen
norih krav, slinavka in parkljevka,
pfiesteria in še vrsta živalskih bolezenskih sprememb
pojavile med ljudmi.
Onesnaženje.
Narava ni odgovorna za ta dejanja...
Uničevanje gozdov. ...mi smo.
Spremembe so torej neizogibne.
Ali jih napravimo sami, ali
pa nas bo narava prisilila.
Čas je, da vsakdo razmisli o
svojih prehranjevalnih navadah,
običajih, stilu življenja, modi in
o našem razmišljanju.
In če je vsaj malo resnice v starem reku
Vse se vrača, vse se plača,
kaj dobijo živali v zameno?
Ali vsaj malo mislimo na to?
Če se vse vrača, kaj potem dobijo za bolečino?
So zemljani in imajo enako pravico biti tukaj kot ljudje.
Morda odgovor najdemo v še enem starem reku,
ki prav tako drži: Žanjemo to, kar sejemo.
Seveda živali čutijo in
normalno je, da občutijo bolečino.
Je mar narava dala tem čudovitim živalim čutila
zato, da ne bi čutile?
Ali pa imajo živali
živce, da bi bile neobčutljive?
Razum zahteva boljši odgovor.
A nekaj nedvomno drži,
živali, porabljene za hrano,
za oblačila,
za zabavo in znanstvene poizkuse
in vse zatiranje, ki so ga bile deležne,
so vse umrle od bolečine.
Prav vsaka od njih.
Ali ni dovolj, da živali po vsem svetu živijo
v stalnem umiku pred
človeškim napredkom in širjenjem?
Mnogo vrst se preprosto
nima več kam umakniti.
Kot kaže, je usoda mnogih živali,
da pri človeku niso zaželene,
ali pa jih ima "preveč rad".
Smo gospodarji zemlje z nenavadno
močjo terorja in usmiljenja hkrati.
Toda človeška bitja bi morala ljubiti živali,
kot moder ljubi nedolžnega
in kot močan ljubi ranljivega.
Ko se zdrznemo ob trpljenju živali,
ta občutek govori v naš prid, tudi če ga ignoriramo.
In tisti, ki ljubezen do naših sotrpečih bitij
označijo za golo sentimentalnost,
so spregledali dober in pomemben del naše človečnosti.
Toda človek nič ne izgubi,
če je ljubezniv do živali.
Pravzaprav nosimo v sebi to, da jim
dovolimo srečno in dolgo življenje.
Kralj Lear je vprašal
Glouchesterja: Kako vidiš svet?
In Glouchester, ki je bil
slep, je odgovoril: Vidim ga čuteč.
Vidim ga čuteč.
Na tem planetu obstajajo tri primarne življenjske sile:
Narava,
živali
in človeški rod.
Mi smo Zemljani.
Vzpostavite povezavo.
Prevod in podnapisi Blaž Podobnik.