ROMA CU 3 ANI ȘI JUMĂTATE ÎN URMĂ
Bună.
- Cum a mers? - Groaznic.
Am un Thunderbird din 1963 pe care l-aș fi vândut într-o zi acum un an.
Acum vor doar să se uite la poze.
Miroși bine.
- Cum a fost ziua ta? - A fost grozavă.
Am avansat mult în cazul Bulgari.
Serios?
Am găsit o urmă de bocanc. Una foarte bună.
Tocul stâng era tocit rău de tot.
- E o pistă bună. - Știu.
- Am găsit un fir de păr. - Un fir de păr...
E la laborator.
Să sperăm că până mâine la prânz îi aflăm ADN-ul,
ce fel de balsam folosește, dacă își face șuvițe, are mătreață... Totul.
- Nu-i așa că e uluitor? - Este, într-adevăr.
Știi, a meritat să avem câțiva oameni în plus care să ne ajute.
Faci pe modesta.
Vii în pat, iubitule?
O să fac un duș. Nu vreau să te țin trează.
UNSPREZECE + UNA
East Haven, Connecticut Cu trei săptămâni și jumătate în urmă
- Bună dimineața! - Bună dimineața. Sunteți domnul...
Diaz. Miguel Diaz.
- Și sunteți aici ca să deschideți un... - Un cont de pensii simplificat.
Minunat.
- Aici scrie că sunteți deja pensionat. - Sunt.
- Ce ocupație aveați? - Am fost antrenor de baschet la liceu.
V-ați descurcat destul de bine.
- Cum te cheamă? - Greg.
Dă-mi voie să te întreb ceva. Aveți cutii de valori aici?
- Da. Se află în seiful nostru. - În seiful vostru?
Are peste 100 de ani.
Desigur, i-am făcut de atunci câteva îmbunătățiri ultimul răcnet.
Știi, am fost o dată într-un seif în timp ce era jefuit.
Trebuie să fi fost o experiență pe cinste.
Da.
E prea roșie.
Cu ce vă ocupați?
Soțul meu și cu mine?
Ei bine, el s-a retras din afaceri. De curând. E grozav...
Iar eu am lucrat la o galerie de artă și...
Îmi place arta, evident, și vopseaua și...
E prea maro. Îmi pare rău.
- Vă deranjează dacă...? - E vopseaua dv.
Să vă arăt ceva anume?
Căutam ceva pentru soția mea.
Pentru o ocazie specială?
E a doua noastră aniversare de 3 ani de căsnicie.
Scuze. Salut, doamnă Diaz, tocmai discutam despre dv.
- Cum a mers la bancă? - A fost ușor. Vreau să spun, grozav.
- Nu. Vrei să spui ușor. - Ce e?
Ești în misiune de recunoaștere de aniversarea noastră?
- Tess... - Să te întreb ceva.
- Unde ești acum? - Evaluez un magazin de bijuterii.
Interesant mod de a te reintegra în societate,
ceea ce a fost ideea ta, aș adăuga.
Să mă opresc din vopsit acum?
Să-ți spun ceva cu adevărat important. N-am găsit restaurant pentru diseară.
- Atunci rămânem acasă. - Serios? Bine. Gătesc eu.
- Nu. Eu gătesc. Tu o să vorbești. - Vrei să vorbesc?
Cuvinte, tot tacâmul? Știi, pentru asta există florile.
- O, nu. Danny. - Ce s-a întâmplat?
Tess? Ce se petrece?
Beciul... e inundat și s-a stins flacăra de veghe.
Închide telefonul!
Bună, Tess.
Unde e, Tess?
Unde e, domnul Diaz?
Îi vreau înapoi, Tess. Îi vreau înapoi pe toți.
I-ai primit înapoi de la compania de asigurări.
Vreau înapoi banii mei. Cei furați de soțul tău și de cei 10 prieteni ai lui.
Cu dobândă. 160 de milioane de dolari, timp de 3 ani,
e o camătă mare. Și vreau totul înapoi.
Are două săptămâni.
N-o să-i găsești niciodată. Sunt mult prea deștepți pentru tine.
Da.
Știi, la urma urmei,
nu sunt singurul pe lumea asta care caută gașca lui Ocean.
Știu că sunt doar mirele și n-ar trebui să spun nimic, nici să țin un discurs,
dar nu-mi pasă de reguli, pentru că vreau să-i mulțumesc familiei mele,
mamei și tatălui meu, unchiului Gary și mătușii Grace,
unchiului Ted, mătușii Celeste,
copiilor lor, Denise și Jessica,
episcopului Tom și soției sale, Helen,
vecinului meu, John și noii sale prietene, Tanya, și
tuturor băieților de la Lean Machine Inc: Lui Bobo, lui Cap de Chefal, Marelui Sam
și tuturor celor care au fost grozavi
și au primit-o pe Sara în familie. Mulțumesc.
Scuzați-mă,
...vreau doar să... - Ridică-te.
- Mă ridic.
- Mergi. - Merg.
Aș vrea să vă spun și eu câteva cuvinte despre angajamente,
despre onoare,
despre responsabilitate,
despre persoana aceea specială și despre cum să-i mărturisești...
Scoală-te. Trage scaunul în afară.
Să-i mărturisești, de față cu toată lumea
că nunta ei
și luna de miere specială la Centrul EPCOT,
vor trebui amânate.
Fotograful? Iisuse, e doar un prieten.
L-ai întâlnit în clubul The Mint. Îți amintești?
Bineînțeles că da.
Doar nu o să mă fac de râs în fața noului meu prieten
zburând cu un avion comercial.
Avem un buget limitat?
Scuză-mă, dar cine n-a putut să pătrundă pe piața chineză de telefoane mobile?
Tu și legăturile tale. Ce-a mai fost și asta?
Părea foarte drăguț.
Știi că bărbaților le e greu să fie prieteni cu mine.
Te porți așa de fiecare dată când cunosc pe cineva.
Și știi ceva? Devine tare plictisitor!
Femeia care călătorește cu un fotograf ajunge întotdeauna să fie expusă.
Credeți că e doar o întâmplare că nimeni nu știe
despre omul meu, Fred "Bud" Kelly?
Sigur nu e o întâmplare.
Există o singură explicație, doamnele mele minunate și știți exact care este.
Vă spun eu care e: conspirație, cârdășie, complicitate. Nimic altceva.
Să vă simplific totul despre omul meu, Fred "Bud" Kelly, ca pe o fracție.
Fred "Bud" Kelly și-a făcut patine din sticle de whisky
la ferma unchiului său la începutul anilor 1900 în Noua Scoție.
Și o să vă mai spun ceva: nu i-ați văzut niciodată numele pe Cupa Stanley.
Știți de ce? Nenorocitul de Jim Crow i-a șters numele din cărțile de istorie.
Au! M-ai cam...
Se pare că de fiecare dată când te văd, joci cartea rasistă, Frank.
Oare de ce?
Poți să-mi dai drumul la picioare.
Londra, Anglia
Nu te deranjează? Sigur că mă deranjează, amice.
Dar ce... vrei să fac? Ei, e ca...
Nu se aud versurile deloc.
Nici nu poți să prinzi ritmul cu toate bipurile!
Dacă vrei să-ți auzi melodia la radio, asta trebuie să faci!
Ei, e ca..., nu? E absolut...!
Ai dreptate. E al... ca...!
Ce... mai e și asta?
E cineva în studioul nr. 2.
O, la...!
Și nu l-ai contactat pe tata în legătură cu asta, nu?
Serios, nu există nici un motiv să-l amestecăm pe el sau pe mama.
Doar tu ești responsabil, Linus.
În regulă. Bine.
- Pentru că am o întreagă rețea... - Dă-te jos din mașină.
Mulțumesc.
Domnule Bloom?
Se pare că e o mică problemă cu cardul dvs.
- Poftim. - Mă tem că nu pot, domnule.
De ce?
Directorul dv comercial a spus că veți înțelege.
- Todd a spus că voi înțelege? - Nu. Domnul Benedict.
DI Benedict, domnul Bene...
O, da. Un vechi prieten. Un farsor.
Spune-i domnului Benedict că a câștigat runda asta. Da.
Terry Benedict.
O, Terry!
Mă privește din cealaltă parte a camerei și văd că e topită după mine,
pentru că s-a holbat în direcția mea toată noaptea.
Asa că deodată mă duc la ea și o iau în brațe
și o țin lipită de mine și îmi aruncă o privire înfocată,
îi arunc și eu o privire înfocată, e ceva electric.
Și îi spun: "Mami..."
"Mamă..."
Îți mulțumesc că m-ai lăsat să termin.
Ce pot să spun? Ești un tip nostim.
Da. Prietenul meu, Rusty. Îmi fac griji pentru el.
Are un hotel în Los Angeles,
care pierde o groază de bani și nu-și trăiește deloc viața.
E un puști de treabă, deștept, dar se spetește degeaba.
Crezi că pot să trimit ceva prin tine, ca un mesaj pentru el?
Eu îți citesc ție în palmă, nu lui.
Cineva care poate să facă asta, s-ar descurca bine.
- Dar sănătatea? Mă cam dor șalele. - Vă rog!
Asta. N-ai putut să vezi asta?
L-am sunat, am bătut la ușă, dar nu vrea să deschidă.
- Mă ocup eu. Îl cunosc. - Iisuse Hristoase, sunteți handicapați?
- Scrie: "nu deranjați!" - Eu sunt.
Salut.
Intră.
Doamne, Topher, nu trebuia să distrugi neapărat camera.
Îmi pare rău, Rust. Știu că e hotelul tău.
Doar că...
E vorba de o fată.
O iubesc, omule.
O iubesc, dar mă scoate din sărite!
Nu pot să dorm. Nu pot să lucrez. Mi-am dat demisia din serial.
Am dat-o în bară cu filmul lui Dennis Quaid.
- Adică, e ca și cum... - Alo?
Doamne, e ca și cum porcăria asta de Cabală nu ar funcționa!
Rusty. La telefon.
Frate, nu pleca.
Am un mesaj
pentru Robert Charles Ryan,
viitor fost proprietar al Hotelului Standard.
Eu sunt.
Ultima dată când am vorbit mi-ai închis telefonul.
Ai folosit cuvinte urâte. Am urechi sensibile.
Recunosc că m-am enervat un pic în seara aceea.
Te gândești mult la seara aceea, nu? Mă mir că m-ai sunat.
Credeam că o să mor înainte să aud sunetul care m-a ucis.
Am fost rugat să acționez cu moderație. Altfel te-ai fi trezit într-o dimineață,
te-ai fi dus la mașina ta preferată din cele 17 care îți aparțin
și când ai fi băgat cheia în contact...
Ai două săptămâni.
Prima zi de joi. Mai sunt 13 zile.
Mi-ai spus că soția ta a zis că ne-a numit gașca lui Ocean.
Cine a hotărât asta? Sunt un contractant particular.
A fost o colaborare. Porecla asta e o insultă.
Da. A fost o singură spargere pe care am dat-o împreună.
De unde vine atitudinea asta de proprietar?
Mi se pare un pic cam posesivă.
S-ar putea argumenta că deoarece a fost ideea lui Danny...
Stai așa. Am avut fiecare domeniul nostru de expertiză.
Fără noi, rămânea doar o idee, amice.
E dureros, știi? Ne-am înțeles s-o numim spargerea Benedict.
Așa îi spuneam când am lucrat la ea.
Dacă vrei s-o numești altfel, atunci...
Stați. Când aveți o problemă, la cine vă duceți?
- La Rusty. - Rusty...
Mulțumesc, Linus. Să revenim.
Având în vedere cât am furat, plus dobânda, cât datorează fiecare?
17,34 milioane de dolari, dacă Benedict ne cere doar un procent
peste cea mai mică dobândă, dar nu cred.
- Să zicem 19, ca să fim siguri. - Bine. 19 fiecare. Îi are cineva?
Ce? Credeți că bursa e un mare mister, dincolo de limitele înțelegerii umane?
N-ați văzut semnele?
Eu am văzut semnele.
Câți vă lipsesc tuturor? Ție câți îți lipsesc?
Paisprezece.
- Ți-au rămas doar 5 milioane? - Da. Îmi faci morală de față cu toți?
Nu știi cum e să creezi ceva din nimic, așa că...
- Cu dobândă îmi lipsesc șapte. - Opt.
Am cheltuit cam un milion, mai ales pe dezvoltarea talentelor.
Așa că 7 pentru mine. Mamă, dobânda e ucigașă.
- Sunt mai ușor cu 9 milioane. - Care e dobânda?
- În jur de șase. - Atunci datorez șase.
- Cât? - Locuiesc la părinți.
Eu datorez 25.
Hotelurile...
Saul?
Nu i-am cheltuit pe toți, dar o s-o fac.
Eu ies din afacere, băieți.
Fiind cel mai bătrân, trebuie să vă spun că nu mai rezist.
La vârsta mea cred că mi-am câștigat dreptul să fiu egoist.
Vreau să vă mulțumesc tuturor pentru ocazia minunată.
Sunteți cei mai buni, după părerea mea.
Dar vreau ca ultimul cec pe care-l scriu să nu aibă acoperire.
Saul, tu râzi de noi?
Saul!
- Eu pot să acopăr partea lui Saul. - Nu trebuie s-o faci.
Cu cine o să vorbesc, dacă muriți toți?
Ai dreptate. Bine, eu datorez 10. Uluitorule?
Da, dar e o casă frumoasă.
- Asta face... - 97, aproximativ.
Nu ne-a găsit singur.
- L-a ajutat cineva. - Un alt hoț.
Nu știm pe nimeni care ar încălca regula nr. 1.
Știm doar că avem nevoie de lucru. Ceva care să plătească bine.
Suntem prea căutați ca să lucrăm în țară.
- Așa că plecăm. Ce ziceți de... - Avionul nostru decolează la ora 17.
- Bine. Unde mergem? - La Amsterdam.
Amsterdam să fie. Timpul trece, băieți. Să mergem.
- N-am mai fost la Amsterdam. - Am auzit că nemțoaicele sunt superbe.
Rusty...
- Amsterdam? - Da.
Nu-i spune lui Danny.
Hei, Rusty...
Scuze. Scuze.
- Ce faci? Ce e cu tine? - Nimic. Pot să...?
- Pot să-ți vorbesc o secundă? - Ce ai?
Nu știu. Poate nu e momentul potrivit ca să-ți vorbesc despre asta, dar,
m-am gândit,
M-am pregătit
și tare aș vrea să,
să joc un rol mai important de data asta.
- Simt că sunt pregătit pentru asta și... - Da, de ceva vreme...
Mă întrebam dacă pot să vin și eu la întâlnire să vă ajut la negociere.
Bine.
E doar o primă întâlnire cu Matsui.
Are un limbaj aparte cu tipul ăsta.
Data trecută v-am urmărit îndeaproape pe tine și pe Danny. Am învățat enorm.
Linus, după părerea mea, nu ești pregătit.
- Bine. - Dar... dar...
Dacă tu ești convins că ești pregătit,
pot să vorbesc cu Danny. E realizabil.
Dar trebuie să fii sigur.
- Nu ești sigur? - Ba. Sunt.
- Dar dacă aș avea o întrebare, aș... - M-ai suna pe mine.
- Oricând. În regulă. - În regulă.
- Bine. - Grozav. Mulțumesc.
Era cât pe-aci să nu vin să-ți spun.
Atunci eu încă aș mai dormi.
Mulțumesc, amice.
- Cine e? - Linus.
- Ce? - Sunt Linus.
Rusty e aici? E aici?
- Știi unde e Rusty? - Nu.
L-ai întâlnit pe Matsui? Serios, ce crezi despre mine
în ceea ce privește, știi tu, calitățile mele de conducător?
Uită că nu ne angajăm.
Prima sâmbătă. Mai sunt 11 zile.
- Sau irosești timpul tău și pe al lui. - Și pe al nostru. Și pe al lui.
Să nu aduci vorba de Benedict decât dacă o face el.
Și dacă o face, spune-i totul.
Exact. Nu divaga. Și nu uita ce ți-am mai spus.
- Despre ce? - Să asculți.
Liniștește-te. Și ține minte: Dacă nu reușim, s-a zis cu noi.
Rusty, ieri am încercat să te sun toată ziua.
Așa că trântește vodca cu tonic înapoi pe tavă și zice:
"Hei, poate că de asta mi-e așa de cald în ultima vreme!"
- Deci, trecem la afaceri? - Să trecem.
Un doctor care se specializează în probleme dermatologice
va visa că a adormit în fața televizorului.
Mai târziu se va trezi în fața televizorului
dar nu-și va aminti visul.
Ai fi de acord?
Dacă toate animalele de-a lungul ecuatorului ar fi capabile să flateze,
atunci Ziua Recunoștinței și Halloween ar cădea în aceeași zi.
Când aveam 4 ani, am privit-o pe mama omorând un păianjen
cu o învelitoare de ceainic.
După câțiva ani mi-am dat seama că nu era un păianjen,
era unchiul Harold.
O, lasă soarele să-mi lumineze fața,
Stelele să-mi umple visele,
Sunt un călător și în timp și în spațiu,
Ca să ajung unde am fost.
E bine? Stăm bine?
- Kashmir (versuri Led Zeppelin)? - Ăsta a fost aportul tău?
- Nici nu ajunsesem la condiții. - Cât pe-aci să pierdem totul.
Nu înțeleg ce s-a întâmplat înăuntru. Ce am spus?
- Ai făcut-o târfă pe nepoata lui. - Una foarte ieftină.
- Are 7 ani. - A căzut la pat bolnavă de...
- Nu, nu-i spune asta. - Ai dreptate. Scuze.
- Bine. Deci ce înseamnă asta? - Înseamnă că rămâi aici.
Numele țintei este van der Woude, un bogătaș care trăiește retras.
De ani de zile pretinde că vinde obiecte de artă, dar nu a vândut nimic.
Magazinul este propria lui casă, în care nu intră nimeni.
Dar nu vă lăsați păcăliți de excentricitatea lui van der Woude.
Casa este extrem de bine protejată.
- Ce căutăm, Danny? - Un document.
Foarte vechi, foarte valoros.
- Da? Ce este? - O acțiune.
Prima emisă de prima corporație de pe planetă:
Compania Olandeză a Indiilor de Est. Este singura de acest fel.
- Cât e profitul? - 2,5 milioane de euro.
Stai așa. Câte 2,5 milioane fiecare?
Nu.
- Cine a negociat asta? - Încetează. Știi ce?
- Multora li s-ar părea o groază de bani. - Nu ți-e bine?
Dacă dăm săptămânal câte o spargere ca asta,
nu-l plătim pe Benedict decât în...
- Septembrie 2005. - Iisuse Hristoase, Danny!
Basher, înțeleg, dar asta ni s-a oferit.
După ce reușim treaba asta,
Matsui ne dă alta, care e de 10 ori mai profitabilă.
Destul pentru o amânare de la Benedict.
Speri.
- Sper. - Sperăm.
Vestea bună e că Matsui ne-a dat parola sistemului.
- Deci ce mai așteptăm? - Să plece van der Woude.
Asta e vestea proastă.
- Nu pleacă niciodată. - Suferă de agorafobie.
Chiar n-a ieșit niciodată din casă?
În cei 10 ani de când s-a mutat aici, nu.
Nu crede în aerul curat?
Din când în când deschide fereastra de la etajul al 2-lea.
- Ce înseamnă asta? - Doar atunci putem să intrăm.
În fiecare noapte la 1,30 ia un somnifer și-și pune Simfonia a 3-a de Beethoven.
Pe la a patra parte doarme buștean. Asa că intrăm la 3 dimineața.
Putem să ne conectăm la sistem prin liniile de telefon?
E un sistem în circuit închis cu două servere redundante
închise în carcase de titan lângă patul lui,
așa că e imposibil să-l spargem.
Uitați-vă. E simplu. Camioneta depanatorilor de telefoane.
Cu nacela până la etajul al 2-lea. Tijă telescopică prin fereastră.
- Introducem codul ciudatului. - Bine. E o idee tâmpită.
- O singură bandă, un singur sens. - E o idee tâmpită.
În ordine? Iar blocajul aduce poliția.
Exteriorul e urmărit de 5 camere independente.
Monitorizate 24 de ore din 24 de o companie de securitate.
Are 5 camere exterioare? Tipul ăsta chiar e ciudat.
- Un super-ciudat. - Dar prin acoperiș?
Încă două camere, senzori de apăsare... Nu te atinge de mâncarea mea.
- E o plasă de lasere deasupra trapei. - Să-l afumăm pe ciudat.
- Să-l afumăm pe ciudat! - Hei!
- Ce e? - Chiar trebuie să folosim termenul ăla?
- Care termen? - "Ciudat".
Institutul Național de Sănătate Mintală estimează că 5,6 la sută dintre adulți
ajung să sufere de "agraforie... fobie" la un moment dat.
- Agorafobie. - Mă rog. Zic și eu.
Nu cred că trebuie să fim genul de organizație care etichetează oamenii.
Acum suntem o organizație?
- Ați numi-o pe Emily Dickinson ciudată? - Strângi ajutoare și nu știm noi?
Cine e Emily Dickinson?
Sunt oare singurul care se simte jenat
să fure de la un tip handicapat?
- Mie nu-mi pasă. - Da, cam da.
Eu sunt jenat de alte lucruri.
Dar...
- Da? - Dar...
- Exact. - Ce?
- Ahab cu ceva pe fir. Livingston? - Pot să fac rost de ce nu am.
Ahab cu ce? Ai inventat asta. Nici măcar nu e...
Chestia cu "Ahab cu ceva pe fir" nu e adevărată...
Frank, grăbește-te. Lasă-mă să intru.
Cum crezi că e când stai pe toaletă și cineva bate la ușă?
Trebuie să mă așez, altfel fac pe picioarele tale. Haide, Frank.
Prima duminică. Mai sunt 10 zile.
Ia arată-mi schemele.
Fac asta de la 12 ani. Faci micro-management!
Trebuie să împarți sarcinile cu cineva, altfel nu mai apuci să trăiești.
Nu vreau să trăiesc. Vreau ca hotelul să funcționeze cum trebuie.
Da.
Grozav! În regulă.
Bine.
Fantastic!
Știți scena din "Război în sânul mafiei"
când Turturro imploră să-i fie cruțată viața?
Sigur. "Privește în sufletul tău!" Plâng de fiecare dată.
- Ce e? - Nu avem rază vizuală.
Singura posibilitate, fereastra de la etajul al 2-lea.
Suntem cu aproape 8 cm prea sus.
Nu poate să tragă nici măcar Basher.
În universul fizic în care existăm nu poate fi realizat.
Pe cine mai poți să suni? Pe tipul cu jaful Bulgari?
- Nagel. Am vorbit cu el. - Ceva?
Multe idei. Nici una bună.
Promovează o nouă tehnologie holografică.
E o treabă foarte interesantă.
Poate reproduce orice în 3D.
Chiar și 97 de milioane?
- Am ajuns la limită. - Da. Am ajuns.
- Știi la ce nu ne-am gândit. - La ce?
Ne predăm. Ce ar mai putea să ne facă Benedict?
Chiar așa. Chemăm poliția, le spunem că noi am dat spargerea de la Bellagio.
Ne închid pentru vreo 20 de ani. Asta o să-l învețe minte.
- Cred că Tess m-ar aștepta. - Arăți grozav în salopetă.
- Cum merg afacerile hoteliere? - Nașpa.
- Cum e în East Haven? - Nașpa.
Nu știu...
Nu pot să-mi opresc creierul, știi. Așa sunt eu.
Intrăm undeva și văd imediat cum s-ar putea da o spargere.
Asta fac eu. Asta am făcut mereu. Îmi place.
Nu știu...
E ironia sorții, mă înțelegi?
Tess se uită la mine cum mă perpelesc.
Ascultă! Lumea a înnebunit și tu...
- Ce vrei să faci? - Nu e atașată fizic de celelalte clădiri.
- Toată casa? - O ridicăm numai un pic.
Ca Schumann în 1964 la Veneția și în 1973 la Istanbul.
Avea numai 6 oameni.
- Nu putem înclina o casă întreagă. - Au făcut-o cu Turnul din Pizza.
- Exact. Mulțumesc. - Au trebuit 300 de oameni și 2 ani.
Sunt 30 de piloni. Îi tăiem, introducem cricurile și dăm din manivelă.
E cel mai bun plan al nostru, având în vedere că e singurul.
- Cât timp o să ne ia? - Cum spuneam, e singurul nostru plan.
Prima zi de marți. Mai sunt 8 zile.
Ce?
Bine. Stai așa.
Încearcă acum!
Nr. 5. Sunt gata.
Maeștrii hoți care practică înșelătoria pe termen lung
au vieți separate, de civili.
Au slujbe legale și familii, ceea ce îi face foarte greu de prins.
Cel mai mare hoț al tuturor timpurilor a fost, fără îndoială,
Gaspar LeMarc, care ori a murit în Portugalia în 1988,
ori în Hong Kong în 1966,
ori mai este încă în viață.
Poate nu vom ști niciodată,
pentru că LeMarc nu a fost niciodată capturat sau fotografiat,
în ciuda faptului că a fost activ mai bine de 50 de ani.
Deși a lăsat în urma lui o grămadă de imitatori,
unul singur poate fi comparat cu LeMarc.
Hoțul pe care îl cunoaștem doar sub numele de Vulpea Nopții.
Botezat astfel după figurine din onix
pe care le lasă în urmă ca să ne zeflemisească,
Vulpea Nopții trebuie considerată prioritatea noastră.
Seria sa de jafuri mediatizate
este o rușine pentru branșa noastră, pentru întreaga noastră profesie.
Avem nevoie de mai mult decât de resursele tradiționale
pentru a urmări hoți ca Vulpea Nopții.
Trebuie să ne antrenăm ca să gândim ca ei,
să vedem ceea ce văd ei.
Și nu trebuie să ne lăsăm distrași...
Ce?!
Bună, Isabel. Avem mare nevoie să ne ajuți cu cazul ăsta.
Sper că locul nu a fost contaminat.
Când pot să vorbesc cu domnul van der Woude?
Probabil mâine. I-au fost administrate sedative.
Nu ne dăm seama cum au dezactivat alarma.
- Poate au încercat s-o scurtcircuiteze. - Ar fi declanșat sistemul...
Și ar fi dăunat circuitelor.
Atunci nu știu cum au intrat.
Aveau codul. Îl mai știa cineva în afară de proprietar.
Van der Woude jură că e imposibil. A programat chiar el ultimii 9 pași.
A instalat-o și nu a mai plecat de acasă.
Circuit închis.
Servere redundante. Cutii de titan. Nu-i rău deloc.
Ne cunoaștem?
- Cred că v-am văzut ieri. - Da?
Da. Erați urmărit de poliție.
Mă urmăreau pe mine? Nu.
- Nu cred. - Sunt sigură că dv erați.
Asta nu spune nimic bun despre poliție.
Îmi place Roma. O ador. Dar...
E un post liber unde lucrez, la un nivel superior și este...
Chiar mă gândeam să încerc să-l obțin.
E la Amsterdam...
Mama are rude acolo, așa că ar fi... Ar fi bun.
- A ridicat toată casa? - Toată casa.
- Întreaga casă. - Întreaga casă.
E Specialitatea Schumann. După un tip, un tip adevărat, Max Schumann.
Apoi a făcut-o în Istanbul în 1973.
Ce este?
Aici a intrat săgeata.
Săgeata?
Au tras de pe acoperiș prin fereastra deschisă.
Cu o arbaletă, de pe acoperiș prin fereastră?
E tare dificil.
Nu. A fost imposibil până nu au ridicat clădirea.
Verifică pilonii. O să fie ridicați.
- Ai auzit de Max Schumann? - Nu.
- Ei bine, ei au auzit. - Cine?
Americanii.
ARMAT
la stai puțin.
Exact. De ce au adus un burghiu dacă n-aveau de gând să-I folosească?
- Ce e? - Dumnezeule!
Ce?
Apăsați pe butonul "play"
Felicitări.
Sunteți al doilea care sparge seiful van der Woude în noaptea asta.
Ajungând al doilea, domnule Ocean, v-ați alăturat unui lung șir de oameni
care au muncit din greu și au riscat mult
doar ca să ajungă undeva pe locul doi.
Nu le cunoașteți numele, desigur,
pentru că au fost dați uitării.
Știți ce înseamnă asta?
Înseamnă să nu-și mai amintească nimeni de tine, niciodată.
Asta vi s-ar fi întâmplat, dacă nu era jaful de la Bellagio.
De unde știe tipul cine naiba suntem?
Într-un fel eu sunt responsabil pentru venirea dv la Amsterdam.
Eu l-am angajat pe Matsui, iar el v-a angajat pe dv.
E tipul care l-a condus la noi pe Benedict.
Pe toți. Inclusiv pe Ocean.
CU O LUNĂ ÎN URMĂ
Îmi vine greu să cred. Iar dv sunteți?
- Puteți să-mi spuneți Vulpea Nopții. - Vulpea Nopții.
În regulă, domnule Vulpe a Nopții, cât o să mă coste informația asta?
- Nu vă faceți griji. Nimic. - Nimic?
Cu cine crezi că ai de a face? Nimic nu costă nimic.
Iar informația asta valorează cu siguranță ceva.
Să zicem că interesele noastre s- au aliniat temporar.
Cum asa?
Ei bine, informația e gratis, dar v-o dau cu câteva condiții.
- Ca de exemplu? - Moderație din partea dv.
Moderație? Îmi cereți mult. Altceva?
Au două săptămâni să se răscumpere.
Două săptămâni?
Pot să trăiesc cu asta. Chiar dacă ei nu pot.
Din pură curiozitate, cât va trebui să vă plătească?
Ca să-i las în viată? Tot ce au furat, plus dobânda.
O dobândă mare.
Dar asigurarea a acoperit suma care v-a fost furată, nu-i așa?
Desigur.
Deci le cereți să vă dubleze suma? Credeți că e rezonabil?
Rezonabil? Sper că nu. Cum rămâne cu informația?
În regulă. E pe biroul dv.
A fost aici.
Pe la 3,30 în dimineața asta. Sunt sigură.
- Cine? - Vulpea Nopții.
Du-te la Dampkring și reține un tip numit Matsui.
Numele adevărat: Ian Nicholas McNally.
Vulpea Nopții a fost aici în același timp cu americanii? De ce?
Asta trebuie să aflăm.
Ce face?
Scoate-I de acolo.
Dumnezeule.
Tipul e ca de piatră.
Nu l-ar putea face să vorbească nici într-un an.
Salon cosmetic Manichiură, pedichiură
Bună, Frank.
Nu înțeleg ce i-am făcut tipului. De ce ne poartă pică?
Și cum a făcut rost de cod?
Nu contează. A încălcat regula nr. 1. E pe listă.
Grozav moment pentru o luptă teritorială.
Am vorbit cu asociatul lui Frank din Dublin.
O să încerce să ne facă rost de numele lui.
Între timp trenul nostru pleacă mâine la 13,38.
Unde e Frank?
O să se afle.
Apoi o să fim morți și nimeni n-o să mai vrea să lucreze cu noi.
Femeia de serviciu.
Am venit să schimb așternuturile domnului Ryan.
Bună.
E o cameră frumoasă.
E numai a ta?
Ai venit să mă arestezi?
De ce aș face asta?
Doar nu ai furat nimic.
Îmi pare bine să te revăd, Robert.
Și mie îmi pare bine să te văd.
Desigur, m-ai văzut destul de des în ultima vreme, nu-i așa?
Mie îmi place asta.
O numesc hot "a la mode".
O Specialitate Schumann?
Asta primesc pentru că am deschis gura.
Ce e cu Vulpea Nopții?
Ți-a lăsat un mesaj?
Dar o figurină? O mai ai?
Presupun că într-un fel e un compliment.
Bănuiesc că e amenințat de tine, deși nu-mi pot imagina de ce.
N-ai idee cu cine te pui.
Francezii sunt de părere că e mai bun decât LeMarc.
Doar e francez.
Lasă-mă să-ți dau un sfat.
Află cu ce l-ai jignit. Cere-ți scuze. Cere-i îndurare.
Trebuie să plec.
Vreun mesaj pentru Frank? E la secție.
Sub ce acuzație?
Am găsit la locul faptei urma unui bocanc Hi-Tec Magnum nr. 48.
Și?
Cumpărat cu o carte de credit frauduloasă.
Pornind de la asta, ei bine, sunt doar unul sau poate două
saloane grozave pentru unghii în Amsterdam.
- Și ne-ai mințit pe noi. - Și pe mine.
- Frank știa. - Frank știa că țineți legătura?
N-am ținut legătura. Doar o urmăream.
- E o polițistă! - E detectiv, de fapt.
- Unde a învățat despre Schumann? - Tatăl.
- Ce, a fost polițist? - Hot.
- Doamne. Era bun? - Da.
Grozav.
O fostă prietenă furioasă,
al cărei tată, fost hoț, a învățat-o toate ascunzișurile meseriei!
L-a văzut pe Danny și pe Yen.
În următoarele 48 de ore pozele voastre o să ajungă în fiecare stație din Europa.
- Nimeni nu se uită la ele. - Nimeni în afară de polițiști.
Detectivi.
Ai crede că ar trebui să-i fie milă de noi, dacă bătrânul ei era hoț.
Milă sau silă?
Nu. Bătrânul ei a fost prins în Rusia
cu o zi înainte ca ea să împlinească 9 ani.
A murit în închisoare. Asa că nu m-aș aștepta nici la milă, nici la silă.
O să pună să fie supravegheat hotelul.
Grozav. Mâncăm room service, vedem filme
și așteptăm să ne omoare Benedict.
- Care e tipul de pe bancnota de o sută? - Adams.
Da. A spus că fiecare problemă e o ocazie deghizată.
Pun pariu că nu putea s-o spună
cu țeava unui pistol de calibrul 45 în gură.
Băieți, nu vedeți latura pozitivă.
Ne-a dat un nume, nu-i așa?
Vulpea Nopții.
Dau un telefon și aflăm tot ce se poate despre tipul ăsta.
A doua zi de joi. Mai sunt 6 zile.
Numele este M. Diaz. D - I - A - Z.
Este o geantă neagră de voiaj.
Echipa e la Rotterdam. Geanta e la Bruxelles.
El e omul modern: Scos din circuit,
speriat, paranoic, dar cu motiv bun.
E prea trist ca să fie nostim. Inutilizabil.
- Pot să scot din el vreo 20 de minute. - Grozav.
Am aflat. Echipa e la Barcelona. Geanta e la Madrid.
E ridicol. Avem de-a face cu o problemă morală.
Ca să nu mai vorbim de faptul că nu mai avem contorsionist.
E într-o geantă undeva.
Avem omul cu valiza.
Ce brută. Ce animal insensibil mai ești.
- Am sentimente. - Ba nu ai.
Ba am. Mi-e milă de el. E un om închis într-o geantă.
Dar are apă, are aer. Ce puteau să facă?
Doamne! Trebuia să se dea jos din autobuz.
Încercau să fie discreți.
Câte echipe profesioniste de fotbal au jucători de 50 de ani?
Rusty nu are 50 de ani.
Da, frate. Știm că Rusty n-are 50 de ani.
Crezi că am 50 de ani?
Să te întreb ceva. Nu. Te întreb pe tine.
Câți ani crezi că am?
48.
Crezi că am 48 de ani?
52?
Poate era mai bine dacă mă întreba pe mine.
Nimeni n-ar trebui să te întrebe vreodată ceva.
Nu duce o viață destul de grea? Trebuie tu să...
- Îi iei apărarea? - Da, un pic.
L-au băgat pe Yen într-o poșetă.
Pot să te întreb ceva? Ai observat vreodată...
Dacă mă întrebi ceva, dă-mi ocazia să-ți răspund.
Doar dacă nu e o întrebare retorică, caz în care răspunsul e evident. Da.
- Bine. Pot să te întreb...? - Da.
- Ai observat că Tess arată exact ca... - Să nu întrebi niciodată asta.
Vorbesc serios.
- Pe nimeni. Mai ales nu pe ea. - Stai. De ce nu?
Uite ce e...
Nu-mi stă în fire să fiu misterios...
Dar nu pot să vorbesc despre asta și nu pot să-ți spun de ce.
Crezi că arăt de 50 de ani?
- Da. - Serios?
Păi, adică...
Doar la față.
Saul?
Ce s-a întâmplat?
Nimic.
Vrei să ieșim? E frumos afară.
Nu.
Vrei să te uiți la ceva? A început meciul.
Nu.
- Ți-e foame? Îți încălzesc ceva. - Nu.
Saul, de când te-ai întors, te porți ciudat.
Ce vroia Danny?
Nimic.
Nimic?
Cum se poate să nu vrea nimic?
Bine. Vulpea Nopții are un nume: François Toulour.
Baronul François Toulour.
Tatăl a fost un industriaș francez, mama făcea parte din nobilimea italiană.
N-a cunoscut-o, dar i-a moștenit titlul.
Vestea proastă e că e bogat, plictisit și talentat.
Vestea cu adevărat proastă e că a fost pregătit de LeMarc.
- Ce? - O, nu.
- Asta nu e bine. - Acel LeMarc? Gaspar LeMarc?
Chiar el.
- S-a zis cu noi. - Ba nu. E singur și e francez.
Da. Până să fim impresionați de originea tipului, să auzim ce a făcut.
A început, în anii 1990. Banca din Geneva, Trezoreria Daneză,
Banca Italiei, AMC Amro,
Bursa de Diamante din Bruxelles, din Antwerp...
- Stai. Toate astea în anii 1990? - Am ajuns doar la 1996.
Serios?
În '97 a trecut printr-o perioadă artistică.
A spart Muzeul Tate din Londra. Louvre-ul din Paris, de două ori!
- Și Muzeul Prado. - Așteaptă. Stai așa.
Muzeul Prado în 1997? Ăla a fost Moretti.
El este Moretti. E unul din numele lui false.
Bine, pentru că trece timpul, o să sar la jaful meu preferat.
În 2002 a furat iahtul de 60 de m al Regelui Marocului.
A dispărut fără urmă.
Echipajul a apărut după câteva zile într-o barcă de salvare.
Nu-și mai aminteau nimic.
Cum ascunzi un iaht de 60 de m?
Dacă Regele știe, nu spune nimic. L-a primit înapoi peste o lună.
Acum joacă tenis cu Toulour la fiecare sfârșit de săptămână.
- Am dat de mare necaz, nu? - Recepționat.
- Atunci ce facem? - Îi răspundem.
- Cum să-i răspundem? - Cu aceeași monedă.
Lacul Como, Italia
A doua zi de vineri. Au mai rămas 5 zile.
Câtă bucurie și ce surpriză să vă găsesc aici!
Domnule Ocean.
Ai încălcat regula nr. 1, iar asta are consecințe.
Probabil te referi la tablouri. Nu-ți face probleme.
În 5 zile veți fi morți, iar eu o să-mi recapăt tablourile.
- Doar dacă nu suferi un accident. - Nu cred, Daniel.
Poate ar trebui să explic de ce vă chinuiesc în felul acesta.
Mi-ar face plăcere.
Luna trecută am fost în Portugalia să-mi văd mentorul.
- LeMarc. - Într-adevăr.
În aceeași zi a fost acolo un om de afaceri american
foarte zgomotos și agasant.
Lucra pentru o importantă companie de asigurări.
El este cel care vi l-a sugerat pe Benedict ca pe o posibilă țintă.
- Îl cunoașteți? - Ce-i cu el?
A spus că a fost cel mai frumos jaf pe care îl văzuse vreodată,
a tot vorbit despre jaf, apoi a spus
că asta arăta că tu ești cel mai bun hoț din lume.
Dar partea cea mai deranjantă e că LeMarc nu l-a corectat.
I-am spus lui LeMarc că nu se poate să fii mai bun decât mine.
Iar el mi-a răspuns că e imposibil să știm sigur.
M-am gândit la asta cam vreo 3 săptămâni la rând, ziua și noaptea.
Apoi, dintr-o dată, mi-am dat seama
că avea de fapt dreptate.
Chiar e imposibil să compari un jaf cu altul.
Deci...
Singurul mod de a afla cu exactitate care dintre noi este hoțul mai bun
este să avem aceeași țintă.
Să dăm aceeași spargere. Nu crezi că ar fi amuzant?
Te joci foarte ușor cu viețile multor oameni doar ca să-ți faci jocul.
O să regreți asta.
Ei, haide, domnule Ocean!
Cum o să faci rost de 97 de milioane de dolari până miercurea viitoare?
Mai ales dacă toate seifurile pe care urmează să le spargeți
o să fie deja goale.
În schimb dacă accepți provocarea mea și câștigi,
promit să vă plătesc datoria față de Benedict.
Banii se vor afla la LeMarc drept garanție.
Ce furăm?
- Faimosul Ou de Încoronare de Faberge. - A fost ideea ta sau a lui LeMarc?
Cred că ar fi de acord că e cel mai potrivit obiect
pentru care să ne întrecem.
Unde se află?
Oul a părăsit Parisul în dimineața asta și este în drum spre Roma.
Este foarte bine păzit și este însoțit de obicei de una sau mai multe copii.
Uneori sunt expuse copiile, fără ca cineva să știe.
Când Oul va fi expus luni dimineața,
o să aveți 48 de ore ca să-l furați până la expirarea termenului.
Desigur, dacă expiră termenul și nu aveți Oul,
LeMarc va ști cine e cel mai bun.
Isabel Lahiri, Agent Șef, Forțele Speciale, Secția Crimă Organizată, UE
- Telefonul lui Rusty. - Cine ești?
- Sunt Nicole. Tu cine ești? - Nagel. Unde e Rusty?
A zis că dacă suni să-ți spun că e la Gunther.
La Gunther? Ce mai e și asta? A zis ceva?
- Ai un mesaj pentru el? - Da, am.
Spune-i că treaba o să-l coste dublu față de cât i-am cerut.
Și spune-i că a trebuit să fac straturile de 3 ori mai subțiri.
Și spune-i că dacă îl vrea mâine, o să-l coste mai mult decât dublu.
Și spune-i că e frumoasă.
I-ar păcăli până și pe afurisiții de Romanovi.
Și spune-i că mă port cumsecade. Și spune-i
că poartă haine de gigolo!
- Asta e tot? - Da. Nu!
Spune-i că o asistentă sexi
e un clișeu teribil.
Roman! Am terminat cu toate numerele.
Iată ultimul mesaj...
Mulțumesc, Francesca.
- Îmi aduci o cafea? - Bine.
Mulțumesc. Doar un capucino sau un espresso.
ROMA
A DOUA SÂMBĂTĂ. AU MAI RĂMAS 4 ZILE.
Mă suni sâmbătă și-mi ceri să vin la birou
să semnez un formular 1077 și nu poți să-mi spui ce urmăresc?
Pot să vin la dv acasă.
Plec la Napoli în două ore. Discutăm despre asta miercuri.
- O să dispară până miercuri. - Ce o să dispară?
Ceva pentru care merită să semnați un formular 1077.
Ryan și amicii lui au prădat cazinoul Bellagio în 2001.
E ceva serios...
Dacă este așa, ar trebui să chemăm FBI-ul și...
Nu. Maurizio, ascultă-mă.
Agent Lahiri. Un formular 1077 nu e o nimica toată.
Dacă nu-mi poți spune care este ținta lor,
n-are rost să discutăm despre asta.
Pentru că LeMarc l-a furat în 1980, în timp ce alți 23 au eșuat.
Pentru că Vulpea Nopții vrea să arate
că e mai bun decât Robert Ryan și amicii lui.
E ridicol. Spui că Oul va fi furat.
Apoi spui că LeMarc l-a furat deja acum 24 de ani.
- Care variantă e cea adevărată? - Amândouă.
Ce?
Soția lui LeMarc l-a pus să returneze Oul.
Când ți-am semnat formularul 1077 pentru cazul Bulgari
ai cerut 30 de oameni pe timp de trei luni și nu ai arestat pe nimeni.
Nu mai fac asta.
Semnătura Comisarul Maurizio Giordano
Mai întâi, nu putem merge noaptea.
E imposibil de trecut de rețeaua laser din Sala Mare.
- Nimic nu e imposibil. - Asta este.
E mereu în mișcare și e programată să improvizeze aleatoriu,
adică nu putem plănui cum să trecem de ea.
Bun, atunci o facem în timpul zilei.
Ne lipsesc 3 oameni înăuntru:
Isabel te-a văzut pe tine, pe Yen și pe Danny.
Am putea încerca Paradisul Contrabandistului.
- N-a mai funcționat din anii 1950. - Din 1954, de fapt.
Care e cea de a doua opțiune?
Baby Jane, Roata Scârțâitoare, urmate de Fiul Numărul Doi.
E complicat, dar rata succesului e foarte mare.
- Singura problemă e că... - Nu merge fără contorsionist. Fără Yen.
Va trebui să riscăm. Îl deghizăm.
A DOUA DUMINICĂ. MAI SUNT 3 ZILE.
10,10, părăsesc cafeneaua Mă îndrept spre vest. 10,11?
- Intru la toaleta de la etajul al 2-lea. - 10,13.
Mă îndrept dinspre sud către Treptele Spaniole.
- Basher și cu mine intrăm în muzeu. - 10,15.
Îl ajut pe Yen să intre în sistemul de ventilație.
- 10,18. - Îl duc pe Reuben în Sala Oului.
- Mă opresc în Sala Mare. - Mă duc în Sala Oului.
- 10,21. - Yen intră în camera de control.
Taie curentul din rețeaua 14-A. Mă anunță prin stație.
- Eu îi dau semnalul lui Linus. - Iar eu mă duc în Sala Oului.
10,22.
Pasez cheile și îl mut pe Reuben la locul lui.
- Acopăr camera nr. 1. - Eu acopăr camera nr. 2.
- Eu acopăr camera nr. 3. - Eu acopăr camera nr. 4.
- Eu fac schimbul. - Exact. 10,24.
Opresc pe colțul dinspre sud-vest al intrării principale.
Mă întâlnesc cu Danny la Trepte. Ne îndreptăm spre nord. 10,25.
Turk și cu mine plasăm Oul.
Foarte bine. Ați făcut o treabă bună, băieți.
Ne reîntâlnim aici peste o oră. E floare la ureche.
- 10,45, ne arestează pe toți. - Chiar așa.
- Cum a fost Toulour? - Previzibil.
Vreo veste de la Nagel?
O să vină.
Nu pretinzi cam multe de la el? Verifică-l.
Aici Isabel.
Sunt Johan. Ți-am fixat o întâlnire la ora 18,00 cu un tip, Andre Ciment,
care spune că i-au fost furate 4 tablouri din casa lui de pe malul lacului Como.
- Când s-a întâmplat asta? - Vineri.
Îi lipsesc două tablouri de Monet, unul de Turner și un Degas.
- Care Degas? - Dansatoarele Albastre.
Se pare că există o înregistrare, dar n-am putut să confirm acest lucru.
E vorba despre corectarea erorilor.
3000 de așchii digitale translucide separate
în loc de cele 1000, câte am crezut că o să fie.
Slavă Domnului că nu trebuie să se miște!
A fost al naibii de greu să recreez lumina, pentru că e un amestec de wolfram
și de lumină adevărată, dar cred că am redat culoarea al naibii de exact.
Bateriile sunt înăuntrul bazei. Maximum două minute.
Ești priceput.
- E bine, Roman. Ești un geniu. - Cred că sunt.
N-ați fi trecut de rețea.
De asta mă plătiți dublu.
- Ce? Nu, nu, nu. - Ai primit mesajul meu.
Cine avea vocea aia sexi la telefon? Genul iubitelor lui Bond.
- Care mesaj? - Pe care i l-am transmis Vocii Sexi.
Nicole. Pe mobilul tău.
Ai un plan cu Gunther? Mă includeți și pe mine?
- Bine, dar când ai lăsat mesajul? - Acum două zile.
Telefonul tău era la ea.
- Telefonul tău e la... - Da.
- Înseamnă că a... - Da.
- Atunci mai bine te-ai... - Da.
- Mda... - Uimitor!
Deci la cine sunt banii mei?
La cine sunt afurisiții mei de bani?
Iisuse.
Îmi pare rău pentru mama ta.
Era de o uluitoare...
- Cel puțin eu așa cred. - Ea te ura pe tine.
Ar fi trebuit să înțeleg. Ura toți hoții.
- Nu e de mirare că vă certați. - Poftim?
- Îmi dai telefonul înapoi? - Nu.
- Apropo, l-ai săltat frumos. - Mersi.
Ai simțit furnicături pe șira spinării când ai făcut-o?
Sau nu e treaba mea?
Te-ai gândit vreodată să-ți schimbi meseria?
Dar tu?
Am încercat cu hotelurile. Sunt mai bun la asta.
Am trecut pe la cafenea să mănânc niște tiramisu. N-a avut același gust.
- Cine este Vulpea Nopții? - Au făcut ceva cu ouăle.
De ce i-ați acceptat provocarea?
Pentru că o să piardă.
- Cum îl puteți înfrânge? - Nu putem.
- N-are nici o noimă ce spui. - Bine.
Spargerea Bulgari pe care ai dat-o cu Frank când eram împreună...
Am știut că tu ai fost.
De ce nu ai spus nimic?
Dar tu, Robert?
Nu vroiam să se termine.
- Ai presupus că se va sfârși. - Am greșit?
N-ar trebui să fii aici.
Am o întâlnire. Cineva a furat niște tablouri lângă lacul Como.
Interesant. Vreo pistă?
Data viitoare când te văd
te arestez,
îl arestez și pe Ocean și pe oricine mai recunosc.
Mi se pare rezonabil.
- Ești gata? - Da.
Bună seara.
- Domnișoara Lahiri? - Da.
- André Simon. Încântat. - Mulțumesc.
- Poftiți. - Vorbiți-mi despre tablourile dv.
Dansatoarele albastre, Degas-ul...
Scuzați-mă, știți englezește?
- Da, sigur că știu. - Perfect.
Dansatoarele albastre, Degas-ul meu.
L-au luat, din nefericire, și tare aș vrea...
Aveți dușmani? Se simte cineva nedreptățit de dv?
Nu. Nu văd cine ar putea fi.
De ce? Credeți că hoțul încearcă să-mi facă rău mie, personal?
Am presupus că vroia tablourile. Cred că e de ajuns.
Ești gata?
E bine?
Am ceva care v-ar putea interesa.
Este un DVD cu toate camerele mele de supraveghere ascunse.
Sunt destule.
Încă nu l-am verificat, dar,
poate hoții au fost destul de neatenți ca să fie fotografiați.
Mă îndoiesc. Hoții de talia asta... Dar o să arunc o privire.
Nu se știe niciodată.
- Vă mulțumesc. - Eu vă mulțumesc.
- Pe curând. - Mulțumesc, domnișoară Lahiri.
Vă mulțumesc încă o dată pentru tot.
La revedere! La revedere,
domnișoară Lahiri.
Ai primit faxul cu formularul 1077? Bine. Uite ce îmi trebuie.
O duzină... 12 ofițeri în uniformă.
Detectoare de metal. Mai multe camere de supraveghere.
O să-ți trimit fotografiile prin e-mail. Ai un stilou?
Îți și dau numele lor. Bine.
Livingston Dell, bărbat, caucazian, 1,70 m, 68 kg.
Virgil Malloy, bărbat, caucazian, 1,75 m, 73 kg.
Robert Ryan, bărbat...
- Alo? - Bună dimineața, "domnule Eisenhower."
- Apelul de trezire de la ora 5. - Serios?
Mă tem că da. O zi bună.
Bună.
- Ce faci? - Dorm. De ce ești îmbrăcat?
E 5,30, ziua jafului. Trebuie să pornim. Să mergem!
E 23,30.
Ajunul jafului.
E un nemernic! E răuvoitor.
- Câte cafele ai băut? - Cinci.
Nu știu dacă e doar dezorientată, sau a trecut hopul și mă urăște.
Crezi că am acționat greșit?
Am fost prea energic. Am fost prea american. E diferită.
Poate că ai dreptate. Poate chiar m-a uitat.
Am vorbit cu un doctor despre înlăturarea tatuajului,
dar având în vedere locul, m-a sfătuit să n-o fac.
Tipul care-l dublează pe Potsie e incredibil.
A DOUA ZI DE LUNI. MAI SUNT 2 ZILE.
Adică ce are tipul ăsta?
Ne-a turnat de două ori în două săptămâni, numai din mândrie.
A fost prima noastră seară tolerabilă de nici nu mai știu când.
În regulă. Să rămânem la subiect. Să mai parcurgem o dată lista.
Cine a murit de ai ajuns să fii Danny?
Nimeni.
- Scuze. Nu mă pot stăpâni. - Nu, eu am exagerat.
La dracu'! Încetați. Haideți odată.
Bine. Să reluăm lista.
- Preotul amețit? - N-avem destui oameni.
- Larry nebunul? - N-avem destui oameni.
- Umărul moale? - N-avem destui oameni.
- Duzina brutarului? - Lipsește femeia, n-avem destui oameni.
- Coșulețul afurisit? - N-avem timp să dresăm pisica.
- Și n-avem destui oameni. - N-avem destui oameni...
- Dar Tess? - Ce e cu ea?
Știți că seamănă cu...
- Și ce dacă? - Da. Ce vrei să spui?
Facem o gură-cască.
De fapt e o gură-cască și o mogâldeață.
O gură-cască, cu Tess și o mogâldeață?
Te-ai țicnit de tot, băiete. E smintit. E o sminteală.
Da, ca și televiziunea italiană. Și tot ne lipsește o persoană.
Dar gândiți-vă. Se poate apropia de ou, în timpul zilei,
cu jumătate din sistemele de alarmă deconectate.
Trei dintr-o lovitură.
S-ar putea să aibă dreptate. Sună-i.
Linus Caldwell, începătorule, nu urmezi procedurile
discutate cu Danny în caz că apare Benedict.
Înseamnă că s-a întâmplat ceva. Ce s-a întâmplat?
Danny e bine. E cu Rusty.
În faza asta a planului nu pot să comunice cu noi.
- Promite-mi că n-a pățit nimic. - Îți promit.
O să depășiți termenul, nu-i așa?
Danny s-ar bucura să fii la Roma când terminăm treaba.
Îi e un dor nebun de tine.
Iar tu ai studiat arta, deci probabil adori Roma.
Nu ai nici un motiv să nu vii.
- Chiar că te pregătesc intensiv. - Așa este.
Iar Danny ar fi și mai încântat dacă ai veni cu avionul de ora 19,
ceea ce înseamnă că trebuie să pleci chiar acum.
A DOUA ZI DE MARȚI. MAI E O ZI.
Credeam că am cerut o mașină mai mică.
- Danny e aici? - A vrut să vină.
Ai călătorit bine? N-am știut dacă îți place la geam sau lângă coridor.
- De când e Danny la închisoare? - Doar de vreo două zile.
Dar partea bună e că măcar e ferit de Benedict.
Mi-a spus că totul e în regulă. M-a mințit în față.
Totul e "în regulă", adică nu mai avem nici timp, nici bani
și datorăm mai mult ca la început.
Presupun că aveți un plan ca să-l eliberați.
- De fapt chiar vorbește ca ea. - Nu. Îi trebuie un accent sudic.
Poți să vorbești cu accent? Ea are...
- Ce naiba e cu voi, băieți? - Nu e bine.
- Vezi tu, accentul e crucial. - Ce e cu mașina asta ridicolă?
- La ce e bună? - Bine. Scuze. Uite cum stă treaba.
Din cauza pierderilor de personal pe care le-am suferit,
au trebuit făcute niște schimbări. Va trebui să joci și tu un mic rol.
Bine? Poți să ți-i pui pe ăștia?
Pune-ți și pălăria asta.
Îmbraci rochia și îndeși asta sub ea.
Noi o să ne răsucim ca să te lăsăm un moment.
Un mic rol. Cine trebuie să fiu?
Ei bine...
Chiar așa? Desigur.
Pot să vă... Vă putem elibera apartamentul.
Nu, nu. Nu e nici un deranj. Ne-ar face plăcere...
Suntem onorați că și-a amintit de noi.
Bine. Bine. Vă mulțumesc. La revedere.
Sosește Julia Roberts.
Cum o să-l scoată asta de la închisoare pe Danny?
- Ne trebuia o celebritate. - De ce nu ați făcut rost de una?
Gândește-te la "Patru nunți și o înmormântare".
- N-a jucat în el. - "Eu". "Eu" n-am jucat în el.
Protejează-ți bebelușul fals.
Doamne, mă hiper-ventilez.
- Bine ați revenit, doamnă Roberts. - Mulțumim. E foarte obosită.
Să ne ascundem. Haideți să ne ascundem.
Julia?
Mă cheamă Teresa.
Mi s-a părut că văd o prietenă. O cunoștință de a mea.
Nu. Nu. În nici un caz. Nu puteți opri senzorii de apăsare.
N-are voie să-l atingă. E o stea de cinema, nu Papa, pentru Dumnezeu!
Ești din Smyrna, Georgia.
- Te-ai născut în 1967. - Joci crochet și tricotezi.
Al doilea prenume al tău e Fiona. Ai 10 câini și 7 cai.
- Are 10 cai și 7 câini. - N-are mai mulți cai decât câini.
Nu pot să fac asta. Nu pot.
- Tess, nu mai avem timp. - "Julia", te rog.
- Ba eu te rog. Ajunge. - Înțelegem că te simți nesigură.
- E absolut natural. - E chiar bine.
Joci o actriță. Toate sunt nesigure pe ele.
Eu nu sunt nesigură. Sunt îngrozită!
Da! Asta e! Vezi? Acum joci un rol.
Nu, tu joci un rol. Aparent eu joc o persoană adevărată.
- Da. Și? - E greșit!
Adică, moralmente?
Nu. Adică da. Probabil. Nu asta contează.
Contează că vrei să vorbesc în numele cuiva care există.
E prea personal.
Mai personal ca 25 de ani sau închisoare pe viață pentru soțul tău?
N-o să facă atâta închisoare. Benedict o să-l ucidă imediat.
- Nu-i spune asta. - Scuze. A fost o prostie.
Nu stăm mai mult de 10 minute. Altfel nu ne încadrăm în timp.
Nu vorbi dacă nu vrei. Zâmbește-le larg.
- Fă cu mâna înspre cameră. - Așa face și ea mereu.
Dar dacă spui ceva, nu uita de accent.
Scurtează ultima silabă a cuvintelor, lungește vocalele.
Ascultă. O să fie bine. Ține minte ceva.
Ești o imagine. Ești ca un obiect. Nimeni nu te cunoaște de fapt.
Treaba asta numai personală n-o să fie.
- Trebuia să naști de o săptămână. - Ce cauți la Roma?
- Sunt în vacanță. - Te iubesc!
- N-ar trebui să zbori în a 8-a lună. - Știu.
- Danny e aici? - Sigur.
- Danny? - Nu, nu. Adică...
- Lucrează? - Da și nu. Lucrează.
- La Roma? - Bruce, Glen Snackwell, publicitate.
- Bună, Glen. - Sunt un mare fan.
Grozav. Ai concediat-o pe Marcy?
Ai concediat-o. Acum două săptămâni, în Taos, mi-ai spus s-o angajez.
- Nu, nu. - Scuze.
- Spune-i ce e cu Marcy, Glen. - O să-i spun.
- E și o poveste? - Da. Mereu e câte una cu Marcy.
- Ce surpriză mi-ai făcut! - Ar trebui să te așezi.
Eu sunt de la studio. Marcy e angajată în continuare.
Vroiam să vă vorbesc o clipă.
Vrem să-i facem multă publicitate legată de copil.
După o vreme statueta începe să zâmbească pe etajeră. Pricepeți?
Nu prea, Glen.
Da. Scuze.
Hei, Jules! Asta îmi aduce aminte.
Am tot vrut să te sun de când am fost cu fetele în Taos.
Îmi pare bine că te văd. E atât de relaxant.
Sunt murdari. Oricum, Tallulah l-a uitat pe SpongeBob în căsuța roșie.
Așa că vreau... Poftim.
- Mulțumesc! - Cu plăcere.
Să-l sun pe Marcus, ca s-o găsească pe Louise,
ca să aranjăm să trimitem pe cineva să-l aducă.
E acasă acum, nu?
Știi ceva și eu trebuie să vorbesc cu Marcus. Ce nostim, ce coincidență!
La geam e mai bine pentru recepție.
- Alo? - Alo? Marcus?
Nu, sunt Julia. Cine sunteți?
Sunt Julia. Sunt aici cu Bruce Willis.
- Ești cu Bruce? - Căutăm o jucărie...
Da, SpongeBob-ul lui Tallulah! Pot să vorbesc un pic cu el?
S-a întrerupt? Toată săptămâna a făcut așa.
- O, Doamne... - Puneți imediat telefonul la loc!
- Ce? - Închideți-l și puneți-l la loc!
Aveți idee cât de sensibil e creierul unui fetus
la câmpul electromagnetic al celularului dv?
Ați putea la fel de bine s-o împușcați în stomac!
- Eu sunt Bruce Willis. - Simon Leopold.
Sunt doctorul Juliei.
Ce s-a întâmplat cu dr. Webber?
- Era bolnav. - E în vacanță.
- Doar e bolnav. - În timpul vacanței.
Nu urăști să ți se întâmple așa ceva?
- Scuze că am țipat la dv, domnule Villis. - Willis.
Jucați foarte bun. Snackbar.
- Snackwell. - N-are importanță.
Dacă vrem să ajungem la ora 16 ca să...
- Eu zic jumi-juma. - Chiar mai egale.
2 la 1 că nici nu ajung la muzeu.
5 la 1 că nu ajung în Sala Oului.
Ce?
- E încă soția mea. - E o novice. Chiar tu ai zis.
- Condusă de un învățăcel. - Urmărită de un profesionist.
- Vrei ca ea să câștige. - Care ea?
- Știi tu, cea de la care a pornit totul. - Mda.
- Bine. Am crezut că te referi la... - De ce aș face-o? Nu e ea de vină.
- N-a fost vina ei. - În regulă.
- Bine. - Bine.
- Nu mai înțeleg. - Despre cine vorbiți?
- Isabel. - Tess.
Nu, mi-a plăcut, dar mi-am dat seama.
Multă lume n-a făcut-o. E grozav.
Din clipa când nu-ți vorbește la restaurant, am știut că e ceva...
- Ți-ai dat seama? - Da.
- Oricum, filmul mi-a plăcut. - Grozav.
Chiar trebuie să se grăbească așa? Parcă face jogging.
În Thailanda mamele nasc de obicei în orezării, apoi muncesc în continuare.
- Sunt niște femei grozave. - În orezării?
N-o să-l nască în câmpul cu orez. O să-l nască acasă.
Și o să se simtă bine, pentru că a făcut plimbarea asta.
A meritat să faci asta pentru ea?
Dar pentru Tess?
Din clipa când nu ți-a vorbit la restaurant, am știut.
- Nu cumva ți-au spus prietenii? - Nu.
Ți-ai dat tu seama?
Da. Dar filmul tot mi-a plăcut.
Bine. Mulțumesc.
Dacă toți sunt ai naibii de deștepți,
cum am avut încasări de 675 de milioane?
Și asta numai în cinematografe.
Julia. Doctore! Poate ar trebui să suni la orezărie.
Închideți muzeul. Nu intră și nu iese nimeni.
- Aduceți-mi-o. - Repede! Repede!
Așezați-o. J-Mo. J-Mo!
- Mă auzi, J-Mo? Vorbește-mi. - E bine.
- E teafără? Bine. Am terminat aici.
Gata cu fotografiile. Salut. Mulțumim, Bruce Willis. Mulțumim, muzeule.
Cod 4.
Te ducem la mașină cât putem de repede.
Nu ne oprim. Nu vă opriți.
- Bună. Tocmai plecam. - Isabel Lahiri. Din partea muzeului.
- E doar consultantă. - E grozav să vă cunosc.
- Suntem în întârziere. - Scuze. N-o să dureze mult.
Nu vreau să fiu o admiratoare agasantă, dar prietenul meu vă adoră.
Nu vă las să plecați până nu-i dați un autograf. Se poate?
- Nu așa se obișnuiește. - Nu durează mult.
- Bucuroasă. Cum îl cheamă? - Robert.
- Nu sunteți stângace? Așa credeam. - Ba e stângace.
Foarte des femeile însărcinate devin ambidextre.
- Chiar sunteți o admiratoare. - Amândoi suntem.
Mulțumesc frumos. E grozav.
Bine, pornim. Rămâneți cu bine.
Încă ceva. Am vorbit acum o clipă cu o anumită Marcy,
care tocmai v-a urcat în avionul din Taos, New Mexico, înspre L.A.,
unde aveți o întâlnire la ora 13
în legătură cu un film "Clovnii nu pot dormi"?
Vroia doar să știți că toată lumea o să întârzie puțin,
și se întreba dacă puteți să mergeți acolo la 13,30.
Știam eu.
Rușine să-ți fie.
- Nu ne cunoaștem. Eu sunt Bruce. - Isabel Lahiri. Îmi pare bine.
Chiar ai un prieten, sau totul a făcut parte din schema asta?
Ei, cum a mers?
Tu ești Lahiri?
Eu sunt șefa de secție Molly Starr.
Am vorbit dimineață cu un domn drăguț de la Europol, comisarul Greisman.
Vrea să fiți în următorul avion către Amsterdam.
E ceva în neregulă cu niște documente.
Domnule comisar...
Acela.
Să începem cu el.
Imaginează-ți că te afli într-o cameră
prea scundă ca să te ridici și prea îngustă ca să te întinzi.
O cameră fără lumină, fără căldură,
cu pereți de piatră zgâriați de dinții și unghiile unor oameni disperați,
oameni care au înnebunit din cauza izolării.
O să-ți țină de urât șobolanii
și o fereastră mică ce îți arată lumea care te-a uitat.
Părintii tăi vor îmbătrâni și vor muri, la fel și visele tale.
Prietenii îți vor uita numele
și-și vor însuși poveștile tale,
ce să faci cu o poveste dacă cel care o spunea a dispărut?
- Ce vreți? - Fii martorul nostru în cazul Benedict.
Acuzațiile din Italia vor fi retrase.
Veți fi extrădați în America în după-amiaza asta.
Dacă pledezi nevinovat, vei fi eliberat condiționat.
Nu pot.
Mai gândește-te, Linus.
Am început deja să-ți uit numele.
Așteptați.
Așteptați puțin.
Linus.
Da. Mulțumesc.
Ești bine?
- Am stricat întâlnirea cu Matsui. - Matsui?
Lasă-mă să ghicesc. Te-a făcut să te rătăcești printre cuvinte.
Asa se distrează el pe seama începătorilor.
- Cum de nu mi-am dat seama? - Nu te învinui prea mult.
- Era evident. - Am mai discutat noi.
Sper că Danny și Rusty apreciază cât de bine te-ai descurcat.
- Sunt foarte mândră de tine. - Mulțumesc.
Amândoi suntem.
- I-ai spus lui tata? - A trebuit. Eram în vacanță.
Îmi pare rău.
Grozav. Mulțumesc. O să vă distrați luni întregi.
"Mai ții minte când mama ta a trebuit să vină la Roma?"
- Îmi pare rău. - De fiecare dată e așa, ca și cum...
E ca și cum...
Asta pentru că nu mi-ai spus totul.
Iar asta pentru că ai făcut din mine o hoață maestră.
Iar asta,
e pentru că ai distrus a doua noastră aniversare a trei ani...
Gata? Vino încoace.
Îmi pare rău că nu ți-am spus totul.
- Îmi pare rău că te-am făcut o hoață. - Maestră.
O hoață maestră.
Și îmi pare foarte rău
că am distrus a doua noastră aniversare a trei ani de căsnicie.
Bine?
- Mă ierți? - Un pic.
Ce fel de om e Bruce Willis?
Urmărește-o. E mașina lui Ryan. Urmărește-o.
Hei! Așteaptă! Așteaptă!
Ce naiba se întâmplă?
Tatăl tău e în viață, Izzy.
Mama ta te-a mințit, ca să te țină departe de el. Trăiește.
Despre ce vorbești?
Când au divorțat i-a spus că dacă încearcă să ia legătura cu tine,
se duce la poliție cu tot ce le trebuie ca să-l bage la închisoare.
De unde știi asta?
Și de ce te-aș crede? Nu te cred.
Știi unde este?
Cunosc pe cineva care știe.
Aici nu te așteaptă decât un formular falsificat.
AVOCAT
- Bine ați venit, domnule. - Mulțumesc.
Pune-o pe coridor.
Musafirii dv sunt pe verandă.
Musafiri?
Ce musafiri?
Se pare că aveți relații foarte bune.
De obicei durează zile întregi să fii scos de la închisoare.
- Tess, el e François Toulour. - Doamnă Ocean, în sfârșit. Încântat.
- Salut. - E francez.
N-ar trebui să fiți deja departe, ca, de exemplu, în Mongolia?
Înainte să ajungem la asta, vroiam să te întrebăm ceva.
- Ce este? - Cum ai făcut-o?
Deci de asta ați venit? Vreți să știți.
Cred că e normal.
Dar vă propun altceva.
Recunoașteți amândoi că sunt cel mai bun și vă spun secretul.
- Ei bine... - Da.
Este...
N-o să ni-l spună. Spune-i să ne povestească...
- Apoi îi spui că e mai bun. - Bine.
- Dar nu eu îi spun. - Bine.
Pentru că eu cred că tu ești cel mai bun.
Mulțumesc.
În regulă.
Îți spunem că ești cel mai bun după ce ne spui cum ai procedat.
Cum să refuz dorința unui muribund?
Oul a ajuns la Roma la 16,45 în sâmbăta dinaintea expoziției.
- La ora 20 era la muzeu. - Stai așa.
L-ai furat în seara aceea?
Cu muzeul închis pentru noapte? Cum ai intrat în clădire?
Cum ai trecut de senzori? Și de ce nu te-a văzut echipa mea?
- Nu te atinge de el. - Nu m-am atins.
- Ia mâna de pe el. - De parcă ar funcționa.
Ce vezi? Nu vezi nimic.
- Te văd pe tine, arăți ca un retardat. - Tu arăți ca un retardat.
Îți dau un milion de dolari dacă nu vorbești o lună.
O lună. Un milion dacă nu vorbești o lună întreagă.
Vreau să-ți mănânc tot capul.
Haide. Haide! Un milion de dolari. Fără glumă.
Mda. Fără echipament, fără frânghie.
Desigur. Nu-mi spune că nu știi cum se face.
Cum ai trecut de rețeaua de laser din Sala Mare?
Rețelele laser.
Ei bine...
Prea bine. Toulour, ești cel mai bun.
Îți mulțumesc, Danny.
Bine. Acum,
dacă ne dai banii, plecăm.
Banii?
Care bani?
Pe care ai fost de acord să-i plătești lui Benedict dacă câștigăm.
- Se apropie scadența. - Nu, nu. N-ați înțeles.
Nu ați câștigat. Ați pierdut.
Și pe deasupra ați fost arestați cu toții. Apropo, să-ți spun ceva.
Nu arăți deloc ca ea.
Într-un târziu nasul, dar urechile... Cum mergi și cum te îmbraci...
Înseamnă că ați vorbit cu LeMarc.
Ați vorbit cu LeMarc?
A doua zi de joi. Mai sunt 6 zile.
Dacă tot sunt mort, amestecul meu ar trebui să rămână între noi trei.
- Desigur. - Absolut.
E o ironie că soluția tuturor problemelor noastre
va fi dată de Toulour.
Eu l-am provocat când am fost de acord că ați putea fi mai buni decât el.
Îmi cer scuze pentru problemele pe care vi le-am cauzat.
- Nu e nevoie. - Mai ales acum.
Țineți minte, din clipa întâlnirii cu Toulour, când începe provocarea,
trebuie să presupuneți că vă va supraveghea pretutindeni.
Va trebui să jucați teatru pentru el.
Oul, cel adevărat,
va fi într-un rucsac pe trenul ce pleacă din Gara de Nord la 9,30.
- Îți mulțumim. - Ne-ai salvat viețile, Gaspar.
Da.
Și tot eu sunt cel care câștigă din asta.
Iar eu am furat o copie?
Tablourile se află într-un depozit din Milano.
Via Andreotti nr. 17,
unitatea 222.
Codul este 23116...
646. Mulțumesc.
Lăsând jocul la o parte, asta a fost grozav.
Cum ai făcut-o?
V-am spus deja o poveste în seara asta. Ajunge.
Iar acum, dacă ați putea amândoi, vă rog,
acum.
- A cui e casa asta? - E a unui hoț din Paris.
Îl cunoaște pe tatăl meu?
Probabil mai bine ca oricine.
- Cine este? - Ne-a ajutat în treaba cu Vulpea Nopții.
Cum îl cheamă?
Care e numele lui adevărat? Nu știu, de fapt.
- Îl cunosc doar ca LeMarc. - LeMarc?
Dumnezeule.
Unde naiba ai fost?
Am așteptat.
Ce?
Asta.
Doamne.
Am terminat? Am încheiat socotelile?
- E valid? - Este. Ai încredere în mine.
N-am încredere în tine, Reuben. Nici în Ocean. Dacă e valid, am terminat.
Ranchiuna e un lucru teribil. Nu câștigă nimeni.
Danny s-a săturat de tot balamucul ăsta.
Iar competiția, e mai ceva decât afacerile noastre.
Mereu e câte un puști care vrea să dovedească ceva.
Tipii ca Ocean se întorc mereu. Nu le place să piardă.
- Sunt mult prea mândri. - Unii dintre ei, dar nu și Danny.
Poți să mă crezi. De fapt el nu simte că ar fi pierdut.
E greu de crezut, dar așa simte el.
Dacă încearcă ceva, oricine, o să fiu pe fază.
Terry, nu pot să prezic viitorul.
Plătesc profesioniști ca s-o facă și câteodată mai greșesc și ei.
Nu pot să spun că n-o să mai încerce nimeni să te fure, dar,
pot să-ți spun asta: dacă,
ferească Dumnezeu, ți se întâmplă ceva, noi n-o să fim implicați.
Să nici nu fiți, Reuben. Să nici nu fiți.
LUNI SEARA
Ce bine e să vă văd, băieți!
Mi-ați făcut viața amară și nu vă mai amintiți?
Arăți mai bine ca niciodată.
- Cine câștigă? - Eu nu prea.
Dumnezeule!
Sunteți arestați!
Hoților! Escrocilor!
Isabel, el e Livingston Dell.
Mulțumesc.
Masa adulților? E masa copiilor.
- Stai să iau astea. - Joc și eu.
E beată!