Z překladu od Petra Medka, na verzi dvp-esotsm-repack doupravil Mrazík
Díky!
Hlavou se mi honí myšlenky.
Je svatého Valentýna 2004.
Tenhle svátek vymysleli obchodníci s pohlednicemi,
aby se lidi cítili mizerně.
Dnes jsem nešel do práce.
Jel jsem vlakem do Montauku.
Ani nevím proč...
Nebývám impulsivní.
Nejspíš jsem dnes vstal levou nohou.
Musím si dát opravit auto.
Ahoj Cindy.
Tady je Joel.
Joel.
Poslyš, dnes mi nějak není dobře.
Ne, asi jsem snědl něco zkaženého.
Na pláži je fakt zima.
Montauk v únoru, to byl teda nápad, Joele.
Chybí tu stránky.
Nevzpomínám si, že bych je vytrhnul.
Vypadá to, že tohle je můj první zápis po dvou letech.
Lidi písek přeceňují.
Vždyť to jsou jen malinkaté kamínky.
Kéž bych si tak našel někoho nového.
Naděje, že se to stane, je bohužel minimální.
Ani nejsem schopný se podívat cizí ženě do očí.
Asi bych se měl vrátit k Naomi.
Byla milá.
Milá, to je fajn.
Milovala mě.
Proč se zamiluji do každé, která o mě projeví sebemenší zájem?
Ahoj.
Pardon?
Jen jsem tě pozdravila.
Ahoj. Nazdar.
Můžu si přisednout?
Kam jedeš?
Do Rockville Centra.
Nepovídej! Já taky!
- Vážně? - To je teda náhoda.
Neznáme se už?
Nechodíš do knihkupectví Barnes a Noble?
Jasně.
- Tak odtud! - Ano.
Už jsem tě viděla, člověče.
Otročím tam už... pět let.
- Ježíši, to už je pět let... - Nějak si tě nevybavuji.
To určitě dělají ty vlasy.
- Co dělají? - Často totiž měním barvu.
Proto si mě asi nepamatuješ.
- Tahle se jmenuje Modrá troska. - Vážně?
- Dobrý jméno, co? - Líbí se mi.
Mimochodem, barvy společnosti, co ji vyrábí, mají všechny zajímavý jména...
Jako Rudá hrozba, Žlutá horečka, Zelená revoluce...
To musí být skvělá práce, vymýšlet tyhle jména.
Ty si myslíš, že takové zaměstnání existuje?
Vždyť kolik barev může ta společnost vyrábět?
Padesát?
Někdo to dělat musí.
Agent Pomeranč! To jsem vymyslela já.
Měním svojí osobnost spolu s barvou.
O tom bych docela pochyboval.
Ani mě neznáš...
Neznáš mě, že ne?
Promiň. Jenom jsem se snažil být milý...
Jasně... chápu.
Mimochodem, jmenuji se Clementine.
Já jsem Joel.
Ahoj Joele.
Hlavně nevtipkuj o mým jméně.
Ale ne, to bys ty neudělal.
Snažíš se být milý.
Neznám žádné vtipy o tvém jméně.
Huckleberry hound.
Netuším, co to znamená.
Huckleberry Hound?
- Jsi normální? - Někdo říká, že ani moc ne.
Oh má drahá, oh má drahá, oh má drahá Clementine.
Jsi ztracená a navždy pryč, ubohá Clementine.
- Nic? - Je mi to líto.
Je to krásné jméno. Vážně hezké.
Znamená... milosrdnost.
Správně? Clemency?
Na mě se jenom těžko hodí.
Jsem pomstychtivá mrcha, jestli chceš slyšet pravdu.
Myslím, že taková nejsi.
Proč si myslíš, že taková nejsem?
Já nevím... Jenom...
Nevím... Připadáš mi tak milá...
Takže teď jsem už i já milá?
Proboha! To neznáš žádný jiný přídavný jméno?
Nestojím o to.
Nestojím o to, být milá, ani aby na mě někdo byl milý.
Joele?
Joel, tak se jmenuješ?
Ano.
Omlouvám se, že jsem na tebe křičela.
Dneska jsem nějak mimo.
Je to trapné, ale musím se přiznat, že právě teď jsem ráda, že se na mě snažíš být milý.
Teda, těžko říct, co si budu myslet za chvíli...
Ale... Právě teď...
Jsem ráda, že jsi milý.
Mám tady nějakou práci...
co musím dodělat...
- Trošku píšu... - Omlouvám se.
- Ne, ne... - Samozřejmě... To je v pořádku.
Chápeš, tohle je...
Dávej na sebe bacha.
Ježíši!
Ahoj!
Nechceš svést?
Venku je zima.
Jo! Fajn, dobře.
Mrzne až praští.
Nejsi náhodou úchylák, co sleduje holky?
Ne, nejsem úchylák. To ty ses začala se mnou bavit.
To je ta nejstarší finta, co doporučují v příručce pro úchyláky.
Vážně?
Ona je příručka pro úchyláky?
Tu bych si měl přečíst.
Víš... možná to vypadá, že jsem trošku divná.
Ale to já nejsem.
V pořádku.
Nemyslel jsem si to o tobě.
Nechceš zajít na panáka?
Mám spoustu pití, takže...
Nevadí.
Promiň, to bylo hloupé, je mi trapně.
- Ne, ale ne... - Dobrou noc.
Dvě Modré trosky.
- To je hezké. - Do dna, mladíku.
Ať to svádění není tak upjaté.
Dělám si legraci! No tak!
Ty toho moc nenamluvíš, co?
Promiň, víš...
Můj život není tak zajímavý.
Chodím do práce...
a zpátky domů.
Není moc o čem vykládat.
Měla by sis přečíst můj deník.
Je celý... prázdný.
Vážně? Nejsi z toho smutný?
Nebo úzkostlivý?
Já jsem vždycky úzkostlivá, že neprožívám svůj život tak naplno, jak bych mohla...
Chápeš, využít každou příležitost...
Chci si být jistá, že nepromarním jedinou chvilku svýho života.
- Taky na to myslím. - Ano?
Ty jsi vážně milý.
Už to nesmím říkat.
Jednou si tě vezmu.
Vím to.
Dobře.
Joele...
Měl bys se mnou někdy zajet k řece Charles.
V tuhle roční dobu je celá zamrzlá.
- Z toho běhá mráz po zádech. - Přesně.
Uděláme si piknik...
Noční piknik.
Zvláštní noční piknik...
To zní hezky...
Ale měl bych už jít.
- Měl bys zůstat. - Ne, já doopravdy...
Já...
- Musím brzo vstávat... - Chtěla bych, abys mi zavolal.
Zavoláš mi?
Budu ráda.
Ano.
Až budeš volat, popřej mi šťastného Valentýna.
To bude milý.
Proč ti to trvalo tak dlouho?
Právě jsem přišel.
Chybím ti?
Musím připustit, že ano.
To znamená, že jsme už svoji.
Asi ano.
Dnes v noci?
Líbánky na ledě?
Led je teď vážně pevný.
- Já ti nevím. - No tak, pojď.
Pojď sem.
Je tu nádherně.
Je.
Nechoď moc daleko!
Jsi v pořádku?
Au, můj zadek!
- Měli bychom se vrátit. - Pojď sem!
- Pojď! - Co když se led prolomí?
Co když? O to se právě teď staráš?
Pojď sem, prosím.
Sklouzneme se.
To je fajn.
Něco ti ukážu.
Lehni si.
Slyším, jak ten led praská.
Ale nepraská.
Nemůže se prolomit, je pořádně tlustý.
Ukaž mi, jaká znáš souhvězdí.
Žádná neznám.
Ukaž mi, který znáš.
Dobře.
Támhle je Osidius.
Kde?
Přímo támhle... ta šmouha a kříž.
Osidius emfatický.
Kecáš, že jo?
Ne... Osidius je přímo tam.
Šmouha a kříž.
Neštvi mě.
Clementine.
Budíček.
Omlouvám se, že jsem tě probudil.
Jsme tu.
Mohla bych jet k tobě?
Vyspat se.
Jsem tak unavená.
Dobře. Jasně. Samozřejmě.
Skočím si pro kartáček na zuby.
Ano?
Můžu vám nějak pomoct?
Jak to myslíte?
Jestli vám můžu s něčím pomoct?
Ne.
Co tady děláte?
Nejsem si úplně jistý, na co se mě to ptáte.
Aha, díky.
VĚČNÝ SVIT NEPOSKVRNĚNÉ MYSLI
Dům číslo 159.
Co je tu za číslo?
Proboha, můžeš aspoň na chvilku posvítit na ty čísla?
Asi jo.
To je on.
Joele.
Franku...
Je to v prdeli.
Jediná moje matka mi poslala přání k Valentýnu.
To je k pláči, co?
Ty máš štěstí, máš Clementine. Ta je fakt skvělá.
Máte dnes na večer něco naplánovaného?
Ne.
Já jenom, jestli někde nemáte zarezervované místo.
Nechcete přece skončit u Mekáče.
McRomantika.
Budete chtít hranolky k tomu shaku?
Jdu se teď prospat, Franku.
Je teprve půl deváté.
Patricku, nech toho.
Dobrý, dobrý.
V pohodě.
Apollo startuje.
Ahoj, Joele! Jak se máš?
Ahoj, Franku.
Jediná moje matka mi poslala přání k Valentýnu.
To je k pláči, co?
Ty máš štěstí, máš Clementine, Joele.
Máte dnes na večer něco naplánovaného?
Ne.
Jestli někde nemáte rezervaci...
Nechcete přece skončit u Mekáče.
- Ne! - Ano?
Vždyť za tři dny je už Valentýn, chtěl jsem to vyřešit.
Chtěl jsem to dát do pořádku.
Tak jsem jí chtěl zavolat,
ale ona si změnila číslo.
Tak jsem si řekl, že ji něco zajdu koupit.
Že se za ní zastavím v práci... Dám ji valentínku.
Já tomu nemůžu uvěřit.
Byla tam s nějakým klukem.
S takovým mladíčkem.
A chovala se ke mně, jakoby mě ani neznala.
Přejete si?
Hledáte něco, pane?
- Ahoj Mandarinko. - Patricku!
Můj chlapečku.
- Co tady děláš, zlato? - Chtěl jsem tě překvapit.
Mohl byste chvilku počkat, pane?
Ahoj.
Jak se máš?
Proč mi to udělala?
Dá si někdo jointa?
Proboha Robe, dej s tím na chvilku pokoj.
- Snaží se mě potrestat. - Já vím...
- Protože jsem byl upřímný. - Je to hrozné.
- Měl bych za ní zajít. - Ne, to ne.
Neměl bys tam chodit.
Neměl.
- Je to příliš... - Máš pravdu.
Nechci, aby mě viděla takhle zničeného.
Joele, možná bys to měl brát, jako znamení.
Pro klidný rozchod.
Víš co, Joele?
- Podívej... - Robe.
- Řeknu ti, jak to je. - Nedělej to.
Robe, co to děláš?
A co chceš teda dělat, Carrie?
- Jaké je tvé dokonalé řešení? - Tak teď to přetáčíš na naše problémy?
- Tohle ale není o nás. - Máš pravdu, není to o nás, ale o Joelovi.
Je dospělý. Už to není malý chlapeček mamky Carrie.
Co tím sakra...
Tohle je stejně tvoje.
To je skvělé.
Fajn.
Dobře.
Clementine Kruczynski si nechala smazat Joela Barishe z paměti.
Už se před ní, prosím, nezmiňujte o jejich vztahu. Díky.
Děkujeme, Lacuna Inc.
- Co to má sakra být? - Já nevím...
Nějaká společnost, co dělá takové věci.
Dobré ráno, Lacuna.
Ne, omlouvám se, nabídka platila pouze do konce roku.
Samozřejmě, mohli bych vás dát...
Co takhle na pátého?
Můžete to prosím vyhláskovat?
Budeme potřebovat váš telefon.
Výborně. Přeji krásný den.
Nashledanou.
Můžu vám nějak pomoct?
- Jmenuji se Joel Barish. - Ano?
Jsem Joel Barish.
- Mám schůzku s doktorem... - Mierzwiakem.
Můžete prosím vyplnit toto?
Chci si s ním jenom promluvit...
Přesto to, prosím, vyplňte.
- Dobře. - Děkuji.
Nemám s sebou pero.
Pera jsou tam.
Dobré ráno, Lacuna.
Ano, ta nabídka platila pouze do konce roku.
Pan Barish?
- Jak se máte? - Po pravdě řečeno, nic moc.
Proboha, Stane!
- Jenom jsem... - Tady se pracuje.
Promiňte.
- Prosím, pane doktore. - Děkuji.
Tohle jste neměl vidět.
Omlouvám se za to.
Je to podvod, že? Tohle vymyslela Clem...
Ujišťuji vás, že ne.
Ne.
Tohle nedává smysl.
Naše záznamy jsou důvěrné, pane Barishi,
takže důkazy vám ukázat nemohu.
Mohu vám pouze sdělit, že slečna Kruczynski nebyla šťastná.
A chtěla to překonat.
My tuto možnost poskytujeme.
Slečna Kruczynski nebyla šťastná?
Chtěla to překonat.
My tuto možnost poskytujeme.
Co to má znamenat?
Já jsem ten nejmilejší chlap, co zná.
Do prdele!
Proboha, Robe! Nech už toho!
- To nevadí, Carrie. - Dělám ptačí budku.
Co ti mám na to říct? Znáš přece Clementine.
Víš jak je impulsivní.
Prostě si tě nechala vymazat jenom tak z rozmaru.
Z rozmaru?
Ne, počkejte! Tam nesmíte.
Omlouvám se, pane doktore, ale nedal se zastavit.
Chci to taky.
Říkala jsem mu, že teď máme plno...
To je v pořádku, Mary.
- Spousta lidí ale čeká... - Pane Barishi, mohl byste jít za mnou?
- Mary, mohla by ses postarat o paní Hungovou? - Ano, pane.
Nashledanou, paní Hungová.
Takže...
Než budeme moct začít, je třeba, abyste zašel domů
a přinesl odtud každou věc, která má nějakou spojitost s Clementine.
Cokoliv.
Použijeme tyto věci k vytvoření mapy Clementine ve vašem mozku.
Takže budeme potřebovat...
Fotky, oblečení, dárky.
Knihy, které vám koupila.
CDčka, která jste si koupili společně.
Záznamy ve vašem deníku.
Až odstraníte Clementine ze svého domova,
odstraníte ji i ze svého života.
A poté, co vytvoříme tuto mapu,
vám naši operátoři dnes v noci doma provedou zákrok.
A až se zítra ráno probudíte,
vstanete ze své postele,
jakoby se nic nestalo.
Bude na vás čekat úplně nový život.
Hleď na cestu, kámo!
Ne, omlouvám se.
Nemůžete mít zákrok třikrát za noc.
Taková tu máme pravidla.
Jak se máte, pane Barishi?
Dobrý den.
Já vím, že je to naléhavé, udělám, co budu moct.
Mohli bychom vás zařadit na prvního března.
Možná byste si mohla promluvit s doktorem.
Dobře, domluvím vás schůzku.
Kdy byste tento týden mohla přijít?
- Pane Barishi. - Je teď velice vytížený.
Zítra ve 12:15 by to bylo vhodnější, vyhovuje vám to?
V únoru tu máme kvůli Valentýnu plno.
To je Stan Fing, jeden z našich nejzkušenějších a nejtalentovanějších operátorů.
Dnes v noci vás bude mít na starost.
Rád vás poznávám, pane Barishi.
Jmenuji se Joel Barish.
A jsem tu, abych si nechal vymazat z paměti Clementine Kruczynski.
Výborně. Teď mi něco řekněte o Clementine.
Já...
Žil jsem s jednou ženou...
S Naomi.
To bylo před pár lety.
A mí přátelé Rob a Carrie mě vzali na jednu oslavu na pláži.
Nemám rád oslavy.
A Naomi nemohla jít...
Já jsem ale šel a...
Potkal jsem Clementine.
Omlouvám se.
Začneme nejdříve od nejnovějších vzpomínek
a budeme postupovat až k těm nejstarším.
Každá vzpomínka má emocionální jádro.
Pokud zničíte toto jádro, spustí se proces degradace celé myšlenky.
Když se ráno vzbudíte, všechny vzpomínky s ní už budou pryč.
Bude to, jakoby sen pokračoval i po probuzení.
Je možné, že by při zákroku došlo k poškození mozku?
Technicky vzato je samotný proces poškozením mozku.
Je to ale podobné tomu, jako byste se hodně opil.
O nic nepřijdete.
Netlačí vás to?
To, co budeme dělat, pane Barishi, bude tvorba mapy vašeho mozku.
Výborně, můžeme začít.
Pokud to chceme stihnout do dnešní noci, tak máme před sebou spoustu práce.
Můžete prosím reagovat na předměty, které vám budu ukazovat?
Prosím.
- K tomu se váže jedna dobrá historka... - Vlastně, pane Barishi,
emoční obraz se mi bude tvořit lépe, pokud předměty nebudete popisovat nahlas.
Pouze se soustřeďte na vaše myšlenky.
- Omlouvám se. - V pořádku.
Zdravá mozková aktivita.
Velmi dobře.
Soustřeďte se na další věc.
Další předmět.
Dobře.
Bramborové hlavy.
Další předmět.
Pouze se soustřeďte na vaše myšlenky.
Patricku, pojď mi pomoct.
No tak, pomož mi.
Mohl bys zkontrolovat regulátor napětí?
- Tak co tu máme? - Regulátor napětí vypadá v pořádku.
Opravdu?
Zkontroluj ještě připojení, prosím.
Tady jste.
Kde to jsem?
Nechápu, na co se to právě dívám.
Jak můžu stát tady a...
Pane bože! Dejá vu!
Dejá vu!
- Tohle je tak... - Můžeme začít.
Pokud to chceme stihnout do dnešní noci, tak máme před sebou spoustu práce.
Už jsem ve své hlavě, že?
Řekl bych, že ano.
Je to asi pravda,
tak nějak by to vypadalo.
Velmi dobře.
Pokud byste se tady nezbavil těchto předmětů,
byl byste zmatený, až byste je později doma našel.
- Patricku? - Jo?
Patrick!
Patrick?
- Patrick. - Proč je na světě tolik lhářů?
Pomohlo to?
Jak se dnes máte, pane Barishi?
Já nevím, tohle se mi nelíbí.
Co takhle zkusit toto.
Už jsme skoro hotovi.
Deník?
Je velice cenný.
Dnes v noci jsem někoho poznal...
Nevím, co mám dělat. Jmenuje se Clementine
a je úžasná...
Proboha!
- No tak, dávej bacha! - Co?
Zpomal!
Buď opatrný.
Dobře.
Nebo toho chlapíka usmažíme.
Fajn, tohle bychom měli.
Tohle je pěkná díra, co?
Je to byt, Patricku.
Připadá mi to tu takové nijaké.
Bez nápadu.
Je tu cítit něco zatuchlého.
Patricku.
Mohli bychom se, prosím, aspoň chviličku věnovat práci,
máme před sebou opravdu pernou noc.
- Jasně. - Tak pojď sem.
Tohle je naposledy, co jsem tě viděl.
Jsou tři ráno.
Trošku jsem ti nabourala autíčko...
Řídila jsi opilá? Jsi ubohá.
Jsem sice trošičku líznutá,
ale neříkej mi, že jsem ubohá.
To bylo ubohé.
Jsi neuvěřitelně nezodpovědná, mohla jsi někoho zabít.
Třeba jsi i někoho zabila, zapneme si zprávy, ať se to dozvíme.
Nemám jít zkontrolovat kapotu,
- jestli na ní nejsou sražená zvířátka nebo malé děti...
- Nikoho jsem sakra nezabila.
Plkáš už jak stará babka.
Co jsi potom ty, násoska?
Násoska? Proboha, jsme snad v padesátých letech?
Násoska?
Přiznej si, že tě vytáčí myšlenka,
že jsem byla dlouho venku bez tebe.
A teď ti v tom tvým mozečku vrtá červíček,
jestli jsem dnes šoustala s někým jiným.
Nevrtá, Clem.
Předpokládám totiž, že jsi s někým šoustala.
Tak si přece získáváš přátele, ne?
Omlouvám se.
Clem, nemyslel jsem to tak, ano?
- Klíče. - Byl jsem prostě...
- Už je nebudu potřebovat. - Prostě jsem...
vypěnil, štvala jsi mě.
Clem?
Mám to.
- Zastaví se tu Mary. - Jo?
Jo. Říkám ti to předem, ať s tím počítáš.
Mám rád Mary.
Jenom si myslím, že ona nemá ráda mě.
Má tě ráda.
Možná bych si mohl taky přivést svoji holku.
- Já totiž teďka s někým chodím. - S živou holkou?
Co je na tom tak... Jasně.
Už jsem ti to říkal, že mám holku?
Musím se tu soustředit, Patricku.
Problém je v tom, že je to trošku divný.
To s mojí holkou.
To jsem si teda jistý, že je.
Clem, vezmu tě domů.
Dej mi pokoj, úchyle!
Podívej se kolem.
Celý svět se hroutí.
Mažu si tě z paměti a jsem šťastný!
Ty jsi mi to udělala první.
Jak jsi mi to mohla udělat.
Clem! Slyšíš mě?
Do rána budeš pryč.
Perfektní konec tohoto posraného příběhu.
Je na tom něco špatného, když se mi líbí holka?
- Máš s tím problém? - Ne, myslím, že je to zajímavé.
Kdo si myslíš, že vypadá líp?
Já nebo tenhle chlápek?
Patricku, radši se soustřeď na práci.
Vzpomínáš si na tu dívku z minulého týdne?
Tu s bramborami.
Tamtu dívku?
Jo, bývala to holka tady toho chlápka.
Co je s ní?
No... Tehdy v noci jsem se do ní trošku zamiloval.
- Cože? Ty ses do ní zamiloval? - Co je?
Nebyla při smyslech, kámo.
Byla krásná a...
Vzal jsem si její kalhotky.
- Ježíši! - Co? To není tak...
Ty kalhotky byly čisté.
Neříkej mi tyhle úchylárny, už to nechci slyšet.
- Byly čisté. - Ne, nech toho.
- Dobře. - Máme spoustu práce.
Fajn.
Je tu ještě něco...
Potom, co jsme to dodělali, jsem za ní zašel do práce...
Cože jsi?
- Proboha! - Proboha, Patricku!
- Uvědomuješ si vůbec, jak je to neetické? - Ale ne, to přece není tak špatné...
Co? Proč se tak tváříš? Něco se ti nelíbí?
Patricku! Ukradl jsi té holce kalhotky.
Někdo tu je.
Ukradl ti spodní prádlo.
Já tu nikoho nevidím.
Joele?
Kde mám boty?
Já z tebe snad vyletím z kůže.
Měla jsem tě nechat na blešáku.
Chtěla bych mít miminko.
Promluvíme si o tom později.
Ne, já chci mít miminko.
Myslím, že na to ještě nejsme připravení.
Ty ještě nejsi připravený.
Clem, ty si vážně myslíš, že bychom se byli schopní postarat o dítě?
Ale ne, cože?
Tady se o tom bavit nechci.
Já jsem tě slyšela a nerozumím tomu, co jsi tím chtěl kurva říct.
Nechci se o tom bavit.
- My se o tom kurva bavit budeme. - Já se nechci o tom...
Nemůžeš říct něco takového, když se o tom nechceš bavit.
- Omlouvám se. - Byla bych zatraceně dobrá matka.
Mám ráda děti, jsem kreativní a chytrá a prostě bych byla výborná matka...
To ty, Joele!
Máš být rád, že se o tebe vůbec zajímám.
Možná bych to měla skončit právě teď.
Nechat tě na bleším trhu...
- Ahoj Patricku. - Ahoj Mary, jak se máš?
Venku strašně mrzne.
- Nezabloudila jsi? - Ne.
Chudáček.
- Nemáte něco normálního k pití? - Ještě jsme se nedívali.
Patricku?
Nech to na mně.
Já se podívám.
Nesnáší mě.
Na ženský nějak nemám štěstí.
Možná bys jim měl přestat krást kalhotky.
- Stane... Mohl bych? - Ne!
Ty jsi nechtěl, že, Patricku?
Ne, nechtěl, díky.
Požehnáni jsou zapomnětliví, neboť si berou to lepší i ze svých omylů.
To napsal Nietzsche.
V Mimo dobro a zlo. Našla jsem to v Bartlettovi.
Co je to Bartlett?
Je to knížka, Patricku.
Soubor citátů.
Myslím, že Howard bude jednou taky v Bartlettovi.
To rozhodně, Howard je přímo zralý na Bartletta.
- Nemůžete ho probudit? - Ne, toho nemůžeš vzbudit.
Vůbec se mnou nekomunikuješ, Joele.
Já jsem jak otevřená kniha.
Všechno ti hned vyklopím.
Každou trapnou blbůstku, co se mi stane.
Ty mi nevěříš?
To, že nepřetržitě mluvíš ještě neznamená, že se mnou komunikuješ.
To nedělám.
Chci tě poznat.
Nemluvím nepřetržitě!
Proboha!
Musíš sdílet své prožitky, Joele.
Tomu se říká intimita.
To mě fakt vytočilo, co jsi řekl.
Promiň.
Můj život prostě není tak zajímavý.
A co ten tvůj deník, který si vedeš.
Co si tam potom píšeš, pokud nemáš žádný myšlenky, touhy nebo lásky...
19. listopadu 2003.
Další večeře v Kings.
Nejsme už jako ty znuděné páry, které v restauracích tak litujeme?
Nejsme jako večeřící mrtvoly?
Nesnesu, že by si to o nás někdo mohl myslet.
Jak ti chutná kuře?
Chutná.
- Chceš? - Ne, díky.
Teď se opije a zase se bude chovat jako kráva.
Mohl bys pro mě něco udělat? Sundávej své chlupy z mýdla po osprchování.
-Jasně... - Je to vážně...
- Nechutný. - Nechutný.
Prostě to je...
- Odporný. - Je to odporný.
Patricku, můžeme projít tohle?
Patricku.
Patricku, zlato.
Je mi tak hrozně.
Jak to? Co se stalo?
Já nevím, jsem tak zmatená.
Hledáte něco, pane?
Zmatená? Proč bys měla být zmatená? Všechno je v pořádku.
- Máš mě rád? - Jasně, že mám.
Kdo si to tu hojí sebevědomí?
- Myslíš si, že jsem odporná? - Ne, jsi nádherná.
- Možná bych měl za tebou zajít. - Ne, nechoď.
Já nevím, jsem hrozně zničená, Patricku.
Proto bych se měl stavit, abych ti zlepšil náladu.
Dobře.
Stane, mohl bych si na chvilku odskočit?
- Mojí holce je špatně. - Patricku...
- Přímo uprostřed vymazávání... - Jen ho nech, Stane.
Ať jde. Já ti pomůžu.
Vidíš? Nesnáší mě. Chce, abych šel pryč.
Běž.
Hned jsem u tebe, Mandarinko.
Líbí?
Dokonale mi sedla.
- Líbí se mi. - Opravdu?
Vypadáš jako mandarinka.
Mandarinka klementinka.
Šťavnatá a bez pecek.
To se mi líbí.
Mě se zase líbí Mandarinka.
- Už jsem ti ukazovala, jak dělám kačenku? - Mandarinka?
Jsem kačenka.
Odkud ví, že jsem ti tak říkal?
Kdo to ví?
- Můj bože! - Tohle je super.
Clem?
Tak si říkají, The Clash.
Jediná kapela, co za něco stojí. Mají důvod, proč se tak jmenují.
- Je to úžasné... - Jsou jako soudci téhle společnosti... Jo, je to fakt fantastické.
Je úžasné, co Howard dává světu.
No jo.
Dává lidem novou šanci.
Když se díváš na novorozeně, je tak neposkvrněné, je jako nepopsaný list.
A když jsi dospělý, tak se pořád jen plácáš ve svých depresích a fóbiích.
A díky Howardovi to může všechno zmizet.
- Lásko, co se děje? - Já nevím.
Já nevím. Mám pocit, že nevím, kdo jsem, bojím se...
Jako kdybych mizela.
Mám vrásky, připadám si stará.
- Nic mi už nedává smysl. - Vůbec nejsi stará.
Nic nedává smysl.
- Nic nedává smysl. - Mandarinko...
Nic nedává smysl.
To bude dobrý.
Pojďme si někam zatančit.
Pojedeš se mnou do Montauku?
- Do Montauku? - Ano... ne!
- Pojedeme spolu do Bostonu. - Jasně, můžeme jet příští týden.
Ne, ne, teď.
Pojedeme tam teď. Chci teď vidět řeku Charles.
Ahoj, dovolali jste se k Joelovi.
Svoji zprávu můžete zanechat po zvukovém signálu.
Za chvilku se vrátím.
Zvedni to, Stane, zvedni to.
Haló?
Co se děje?
Mám tady takový problém.
Myslíš, že by šlo, kdybych se dneska už nevrátil? Je mi to fakt líto.
Neměj strach, všechno mám pod kontrolou.
Stejně je teď na autopilotovi.
Díky, Stane. Máš to u mě.
Musím už jít, kámo.
Podívej, já a ty u řeky Charles.
Mohl bych zemřít právě teď, Clem.
Jsem tak šťastný.
Ještě nikdy jsem se tak necítil. Jsem přesně tam, kde chci být.
Hrozně se těším!
Já taky.
Něco pro tebe mám...
Dárek.
Šťastného Valentýna.
Co je to?
Nevím. Otevři to.
- Je to nádherný. - Líbí se ti?
Je přesně podle mého vkusu.
Ještě nikdy jsem od kluka nedostala šperk, co by se mi líbil.
Díky.
- Joelie? - Copak, Mandarinko?
Jsem škaredá?
Když jsem byla malá, tak jsem si myslela, že jsem.
Nemůžu uvěřit, že kvůli tomu pořád ještě brečím.
Někdy mi připadá, že si lidi neuvědomují, jak jsou děti osamělý.
Máš pocit, že na tobě vůbec nezáleží.
Je mi osm a mám všechny tyhle hračky, panenky.
Moje oblíbená je jedna opravdu škaredá panenka, který říkám Clementine.
A já na ní pořád křičím.
Nesmíš být škaredá. Buď krásná!
Je to zvláštní.
Je to, jako kdyby, když dokážu proměnit ji, proměním se kouzlem i já.
Jsi krásná.
Joelie.
- Nikdy mě nesmíš opustit. - Jsi krásná, jsi krásná...
Doktore Mierzwiaku.
Prosím, nechte mi aspoň tuhle vzpomínku.
Jenom tuhle jednu.
Nechci tě držet za ruku, pojď.
Zastav!
Mohl bych zemřít právě teď, Clem.
Jsem tak...
Šťastný.
Ještě nikdy jsem se tak necítil.
Jsem přesně tam, kde chci být.
Clem?
Proboha!
Jak to můžu zastavit?
Chci to skončit!
Slyší mě někdo? Už to nechci, chci skončit.
Je tam někdo?
Kdokoli.
Joelie?
- Clem? - Joele?
Clem...
- Co se děje? - Musíme jít pryč.
Napadlo mě, jak to zastavit.
Zastavit co?
- Joelie? - Pospěš.
Soustřeď se, Clem.
Byl tam magnetofon.
Ne, obrázek ne!
Zpátky! Tudy!
Podívej na mě...
Naše záznamy jsou důvěrné, pane Barishi,
takže důkazy vám ukázat nemohu.
Mohu vám pouze sdělit, že slečna Kruczynski nebyla šťastná.
A chtěla to překonat.
- Nyní mi povězte o Clementine. - Řekněte mi všechno, na co si vzpomenete.
Co jsme to tehdy hledali?
- Ne, počkej. - Podívej!
- Do háje! - Jedeme k mojí babičce.
- Joele, co... - Vlakem nejedeme.
- Joele, prosím, já už nechci utíkat. - Honem!
Mierzwiaku!
- Musíme pořád utíkat? - Mierzwiaku!
Prosím...
Takže, začneme tím, že mi povíte vše, co si pamatujete...
Mierzwiaku, vzbuďte mě!
Omlouvám se, pane Barishi, ale musíte pochopit, co se tu děje.
Ne, mažete ji ze mně.
Mažete mě z ní.
Já nevím.
Máte tu věc... Jsem ve své posteli.
Vím to...
Můj mozek...
Já jsem také součást vaší představivosti, Joele.
Jak bych vám potom mohl pomoci ven?
Jsem také ve vaší hlavě. Já jsem vy!
Omlouvám se.
Kdo je to?
Pracuje pro nás.
To je...
Patrick.
Chlapeček.
Ukradl mi moji identitu.
Ukradl moje věci.
Svádí mi moji dívku mými slovy a věcmi.
Ukradl jí spodní prádlo.
Ježíši, on jí ukradl spodní prádlo.
Mohl bych zemřít právě teď, Clem.
Jsem tak šťastný.
Ještě nikdy jsem se tak necítil.
Jsem přesně tam, kde chci být.
Chci se vrátit domů.
Cože?
Clem!
Počkej, Clem!
Clem?
Mažou tě.
Clem? Soustřeď se. Najal jsem si je.
Promiň, jsem hlupák.
Zlato, uklidni se.
- Užívej si přírodu. - Musíme to zastavit.
Dřív, než se probudím a už tě nebudu znát.
No, tak dobře... Tak to zruš.
O čem to sakra mluvíš?
Nemůžu to zrušit, já spím.
- Tak se vzbuď! - Dobře, vzbudím se, dobře, jdu na to.
- Jsi spokojená, že to zkouším? - Jo.
Musím se opravdu soustředit.
Jdu na to, je to skvělý nápad.
Dobře.
Jsem jak figurka z animáku.
Můj ty Bože, Mary? Co to je?
Je to znamínko!
Fungovalo to... na chvilku.
Vidíš?
Nemohl jsem se hýbat.
No...
Doufám, že to není zase jeden z těch tvých pokusů, jak mi dokázat, že nikdy nemám pravdu.
O tom se teď nechci bavit, dobře?
Fajn.
Tak co teď?
- Poslouchám. - Já nevím.
Ty sis mě vymazala jako první, proto to teď dělám.
- Omlouvám se... - Ty!
Víš, jak jsem impulsivní.
Právě to mám na tobě rád.
Joele?
Mám další nápad, jak tohle vyřešit.
Tohle je vzpomínka na mě.
Jak jsi měl chuť mít se mnou sex na gauči,
potom, co jsi viděl můj rozkrok.
Joele, jdou sem a chtějí mě vymazat.
Co kdybys mě vzal někam jinam?
Někam, kam nepatřím.
Kde se schováme do zítřejšího rána.
Zatraceně, nevzpomínám si na nic, kde bys nebyla.
- To je sice moc milý, ale snaž se víc. - Dobře.
Funguje to!
Jsem geniální.
Joele?
Kam jsi zmizel?
Mám jít s tebou taky.
Poslyšte, musím na chvilku odejít.
Mohla byste dohlédnout na polévku a na Joela?
- Je zvyklý být se mnou. - Samozřejmě.
- Clem? - Funguje to.
Proboha, podívej se!
Funguje to.
Podívej se na ty šaty.
Páni, jsou skvělý, kéž bych si je tak mohla vzít s sebou.
Kdo jsem?
- Paní Hamlinová. - Jasně, paní Hamlinová.
Musí mi být tak čtyři roky.
A jejda.
Budu muset celý den uklízet.
Vadilo by vám, kdybyste mi pomohla umýt tyhle fazole?
Ne, vůbec ne.
Tahle kuchyň je úžasná.
Moc vám děkuji.
Vůbec se na mě nepodívá. Má práci.
- Tohle je tak... - Nedívá se na mě.
Nikdo se na mě nedívá.
Já chci maminku.
Ó, zlatíčko...
- Hej, Joele. - Je všechno v pořádku?
Ano, nic se neděje.
- Neměla byste něco na pití? - Pijete koktejly už tak brzo?
- Ještě není pět hodin... - Koktejl by byl skvělý.
- Tak chvilku vydržte. - Dobře.
To je jako sen... Joele... Ne, zlato.
Joelie?
Tvoje matka chce, abych na tebe dávala pozor, tak se vrať pod stůl.
- Chci zmrzlinu. - Ne, nemůžeš mít zmrzlinu před obědem.
No tak, Joele.
- Joele, uvědom si, kolik ti je! - Neopouštěj mě, Clem.
Už jsem tady. Funguje to...
Bojím se.
- Kde je maminka. - Neplač, broučku.
Bude to v pořádku... Joele!
Joele, nech toho!
Vypadá to, že to funguje. Schovali jsme se.
Podívej se...
Chvilku počkej.
Rozkrok je pořád tady. Přesně jak si ho pamatuješ.
Fuj...
Zastavilo se to!
Cože?
Mazaní se zastavilo.
Do prdele!
To je hrozný.
Sjel z mapy.
- Kam? - Nemám ponětí.
Jak to myslíš? Nevím, kam zmizel.
Tohle je zlý, moc zlý.
Kde mám brýle?
Dobře...
Do háje! Co mám dělat?
- Co budeme dělat? - Já nevím.
- Co budeme dělat? - Nevím! Už jsem ti to říkal.
- Omlouvám se, co uděláme? - Já nevím.
- Nech toho, vytáčí mě to... - Něco ale musíme udělat.
- Musíme ho vzbudit... - Uklidni se.
Ticho, rozčiluješ mě.
Co když se nám usmaží?
- To zní dobře. - Sakra!
- Dostala jsem hlad. - Zatraceně!
Co?
- Měli bychom zavolat Howardovi. - Ne, to nemůžeme.
Tohle je moje práce, já to zvládnu.
Nemůžeme do toho zatahovat Howarda.
- Nemáme čas na blbosti. - Mám to pod kontrolou.
Měli bychom se ho zeptat.
Dobře, zavolám Howardovi.
- Haló? - Ahoj Howarde.
Tady je Stan. Dělám tady na tom chlápkovi
a vypadá to, že jsem ho ztratil.
A teď ho nemůžu najít.
Dobře, řekni mi, co se stalo předtím, než zmizel.
Nejsem si úplně jistý, na chvilku jsem si odskočil,
Tak jsem ho dal na autopilota, protože jsem musel na záchod.
A kde je Patrick?
Patrick šel domů, protože mu nebylo dobře.
Ježíši.
Dobře, jaká je to adresa?
- Omlouvám se. - To je v pořádku.
-South Village 159. - Ano.
Byt 1E, Rockville Center.
Mary, jede sem.
Já zůstávám tu.
- Nech toho, Mary. - Zůstanu tu.
Měla bys jít pryč.
- Ne. - Mary...
Sakra!
- Jsem tak sjetá. - Prosím tě, Mary...
- Musíš zmizet. - Jsem hrozně sjetá.
Nechci, aby mě viděl sjetou.
Mary, nemáš ponětí, v jakém budeme průšvihu, když tě tu Howard najde.
Joele, nech toho.
Hej, Joele!
- Joele... - Chci, aby mě vzala do náruče.
Je to zvláštní, silná touha.
Joele, podívej se na mě.
Ráno si mě budeš pamatovat.
A půjdeš za mnou, řekneš mi o nás a začneme od znova.
Myslela jsem, že si spolu dáme koktejl.
Ten chlap, Patrick...
Kopíruje mě.
Jaký Patrick?
- Byl tady... - Cože?
V mém bytě. Je to jeden z nich.
Zamiloval se do tebe, když ti mazali paměť.
A teď se tváři, jako by tě vůbec neznal a chodí s tebou.
Opravdu?
Je hezký?
Clem, není na tobě nic špatného.
Jsi ten nejúžasnější člověk, co znám.
Jsi laskavá...
Jsi krásná, chytrá, zábavná.
A... Milá.
Cože?
Dobře.
Honem. Pohni si.
Sakra, jsem úplně v háji.
Ty oční kapky, co jsi mi dal, jsou nanic.
Hlavně klidně.
- Ahoj Mary, co ty tady děláš? - Ahoj Howarde, přijela nám pomoct.
Přijela jsem, abych lépe pochopila celou proceduru.
Myslím, že je důležité pro moji práci, abych rozuměla tomu, co děláme.
Teda, ne, co já dělám, ale co dělají lidi, se kterými pracuji, moji kolegové.
Dobře, rád bych se teď podíval, co se stalo.
- To je zvláštní. - To jsem už zkoušel.
- Zkoušel jsi použít bránu C? - No jasně, samozřejmě.
Chtěl jsem říct, ano.
Výborně.
Dobře...
- Přinesl sis svůj laptop? - Ano.
Prošel jsem osobnostní program, ale nic jsem nenašel.
Tak jsem zkontroloval všechny vzpomínky, jestli nemají podprahové bloky...
Howarde, přinesla jsem vám židli.
Děkuji.
Dobře.
Musím projít celou paměť, jestli se někde neschovává.
Moc rád se koupu ve výlevce.
Mám rád ten pocit bezpečí.
Nikdy jsem tě neviděla šťastnějšího.
Už jsem ho našel.
Nerozumím tomu, proč tak sjel z mapy.
Co tam sakra dělá?
Otevřel oči.
- Udělal to už předtím? - Ne...
Tohle není dobré.
Musím mu dát injekci.
Copak to nechápeš? Miluji tě, Antoine.
Dobře, je zpátky.
Páni...
To bylo nádherné, Howarde.
Bylo to, jako pozorovat při práci chirurga nebo klavírního virtuose.
Děkuji, Mary.
Howarde, asi už můžeš jít zase spát. Všechno vypadá v pořádku.
Copak to nechápeš?
Miluji tě, Antoine.
To mám štěstí.
Předveď mi to.
Neříkej mi Antoine, jmenuji se Wally.
Já vím, ale jak bych mohla milovat někoho, kdo se jmenuje Wally?
Co to bylo?
Proboha, ze zadku ti vylézají lidé.
Opravdu?
- Mám to. - Mandarinko!
Musíme zmizet.
Utíkat můžeš, ale nikdy se neschováš.
Clem, pospěš!
Támhle jsem.
Doktore!
Prosím!
Takže, začneme tím, že mi povíte vše, co si pamatujete...
To je zvláštní, je ve vzpomínce, kterou jsme už jednou vymazali.
Aspoň už víme, kde je, zpátky na cestě.
- Musíme jít, Clem.
- Vypadá to, že má nějaký působ obrany proti proceduře.
Já už nechci utíkat.
Do háje!
Pojď.
Schovej mě hlouběji, úplně dospoda.
Schovej mě do svýho ponížení.
- Do ponížení? - Jdeme!
Počkej, Howarde.
Zase zmizel.
Zatraceně.
Je mi to líto, Howarde.
Ponížení...
- Poní... - Joele.
Mi se to taky nelíbí.
Jenom jsem se snažil vybrat najít nějaké příšerné, tajné místo...
Zlato, mám pro tebe překvapení...
Víš co, zlato? Zeptám se tě raději ráno.
Dobrou noc, broučku.
- Chudáčku Joelie. - Sklapni!
Podívej!
Joele!
- Joele, podívej se. - Co je?
Podívej se, kde to jsme.
Ale ne.
Clem?
- Tohle není dobré. - Tak mě schovej někde doopravdy hluboko.
Do toho Joele.
Nemůžu, musím už jít domů.
- Dělej! - Udělám to později!
Udělej to!
Nebuď slaboch.
- On má už holku. - Počkej, co to dělám?
Víš co, Freddy? Už se tě nebojím.
Joele?
Joele, vstávej. Nestojí za to.
Nestojí ti za to, Joele.
- Neposlouchá! - Hlupáku!
Já se tak stydím.
To je v pořádku.
- Jsi malý kluk. - Jo.
- Pojď. - Tady žiji.
Žil jsem.
- Škoda, že jsem tě neznal, když jsem byl malý. - Líbí se ti můj růžový klobouk?
Jestli se ti uleví, tak mě můžeš teď doopravdy zabít.
- Udělej to. - Opravdu? Vážně chceš zemřít?
- Tak dobře. - Raz, dva, tři.
Jsi mrtvá.
Moje máma.
- To je v pořádku, jenom si hrajeme. - Ahoj, Joelova maminko.
Jenom se mě snaží zabít.
Už jsi mrtvá? Jsi mrtvá!
Myslím, že to dokážu zvládnout, ale pořád tomu nerozumím.
Naštěstí ho dokážu rychle najít.
Joelie?
Jsi v pořádku, Joele?
Joele?
Proboha, to bylo hrozný.
To byly aspoň tři vteřiny.
Ještě jednou a dostanu tě.
- Podívej se. - To je super...
Dům!
Počkej, musíme jít pryč.
No tak!
Musíme zmizet, Clem.
Musíme jít.
Na to teď není čas!
- Proč pořád musíme někam chodit. - Bude to v pořádku, jenom pojď.
Jenom musíme najít lepší místo, tudy.
Ne, tudy...
Vůbec mi nepomáháš.
Kam mě to vlečeš, Joele?
Ráda se na vás dívám, když pracujete.
Myslím, že se půjdu na chvilku projít.
Jestli vám to nebude vadit. Vypadá to, že tady už je všechno pod kontrolou.
Dobře, to klidně můžeš.
Máte rád citáty, Howarde?
Jak to myslíte?
Vždyť víte, výroky slavných.
Nacházím v jejich četbě inspiraci.
Možná by se vám některý z nich líbil.
Určitě...
Rád bych nějaký slyšel.
Znám jeden.
Požehnáni jsou zapomnětliví, neboť si berou to lepší i ze svých omylů.
- To byl Nietzsche, že? - Ano.
Myslela jsem řeknu nějaký, co neznáte.
To ne, tohle je dobrý citát.
- Jsem rád, že ho oba známe. - Ano.
Mám ráda ještě jeden, který je od papeže Alexandra...
Alexandera Popea?
Aha, no jasně, sakra.
Myslela jsem na to, ať neřeknu papež Alexander,
že to bude znít hloupě, a nakonec to řeknu.
- Nic se nestalo. - Jste vážně miláček.
Ten citát zní.
Jak šťastný úděl vestálky, již vinit ničím nelze!
A svět již zapomíná, ba možná zapomněl.
Je věčný svit neposkvrněné mysli;
V níž každá modlitba je vyslyšena
a každé přání odloženo.
Přála bych si být obrovitánský slon.
S chobotem tak obrovským, jako má tenhle.
Clem?
Clementine?
Ten jsem neznal. Je nádherný.
Myslela jsem, že by se mohl hodit.
Opravdu obdivuji to, co děláte, Howarde.
- Nechci být tak osobní... - To je v pořádku.
Jsem rád, že to říkáte.
Omlouvám se.
Už dlouhou dobu jsem do vás zamilovaná.
Neměla jsem to říkat.
Mary, ty jsi báječné děvče.
Ale já...
Já mám ženu a děti. Vždyť víš, že jsem ženatý.
Mary...
Mary, tohle nesmíme.
Dobré ráno, paní Mierzwiaková.
- Co se děje? - Proboha!
Kdo je to?
Děkuji, Stane. Mnohokrát děkuji.
Hollis! Hollis!
Hollis!
Počkej, Hollis.
- Věděla jsem to, Howarde. - Nechtěl jsem, aby to tak dopadlo...
Přijel jsem sem pracovat. Hollis, bylo to jenom chvilkové poblouznění.
Za všechno můžu já.
Přísahám, že jsem ho to donutila udělat.
Nebuď netvor, Howarde. Řekni jí to.
Co mi má říct?
Ubohé dítě.
Je váš.
Stejně jako předtím.
Cože?
Mezi námi už kdysi něco bylo.
Omlouvám se, chtěla jsi zákrok...
Chtěla jsi s tím skončit.
A takhle jsi to mohla překonat...
Musím jít...
Dokončit práci. Je už skoro ráno.
Promluvíme si později.
Souhlasíš?
Můžu tě hodit domů?
- Ahoj. - Ahoj.
Nemyslela jsem si, že tě ještě někdy uvidím.
Myslela jsem, že jsi byl...
Zahanbený. Utekl jsi.
Chtěl jsem tě vidět...
- A... - Ano?
Rád bych tě vzal někam ven.
Jsi ženatý.
Ještě ne, ještě nejsem ženatý.
Ne, nejsem ženatý.
Řeknu ti to na rovinu, mám veliké nároky.
Nebudu chodit po špičkách okolo toho tvého manželství, nebo co to vlastně je.
Pokud chceš být se mnou, musíš být jenom se mnou.
Dobře.
Spousta chlapů si myslí, že jsem to, co jim v životě chybí, že jen se mnou jsou naživu.
Já jsem ale jenom vyčůraná holka, co si hledá svůj kousek světa.
Tak mi nevnucuj ten svůj.
Tuhle řeč si opravdu dobře pamatuji.
Obtočila jsem si tě kolem prstu, co?
Obtočila sis kolem něj celý svět.
Asi jo.
Pořád si myslím, že mě můžeš zachránit.
I potom, co jsi řekla.
Já vím.
Bude to jiné.
Jenom nám musíš dát ještě jednu šanci.
Pamatuj si mě.
Snaž se ze všech sil.
A možná tu šanci mít budeme.
Dobře, nejprve mi řekni vše, co si pamatuješ, a potom budeme pokračovat.
Dobře.
Zamilovala jsem se do tebe na první pohled.
Nesnažil ses mě sbalit.
To se mi líbilo.
Ze začátku jsem byla hrozně nervózní.
Chtěla jsem, aby sis o mně myslel, že jsem chytrá.
Těšila jsem se do práce.
Pořád jsem si představovala, že jsme svoji a máme spolu děti.
Prostě...
Ach, Howie, tohle nedokážu.
Shodli jsme se, že to tak bude nejlepší, Mary.
Já vím.
Proboha.
- Vezmu to. - Ne.
Mám to vzít?
- Můžeš vzít ledničku. - Zrovna ledničku...
Máš to? Tohle vezmu já.
- Radši nic neber! - Můžu vzít tohle.
To nech být, můžeš zavřít kufr.
Dnes jsme se poprvé potkali.
Byla jsi dole až u moře, skoro tě v té dálce nebylo vidět.
Pamatuji si, že přesto jsi mě něčím hrozně přitahovala.
Pomyslel jsem si: "Páni, to je zvláštní, přitahují mě něčí záda."
Měla jsi na době tu oranžovou bundu.
Kterou jsem tak rád poznal.
A nakonec ji snad i nenáviděl.
Připadalo mi, že je to fakt super bunda.
Ahoj.
Viděla jsem tě.
Jak tu sedíš.
Jenom sám.
A řekla jsem si.
Díky Bohu, že je tu ještě někdo normální, kdo taky neví, jak ovládat tyhle věci.
To jo.
Nevím, co ti na to říct.
Já jsem Clementine.
Můžu si vzít kousek z tvého kuřete?
Už sis ho vzala.
Bez toho, že bys počkala na odpověď.
Jsi tak důvěrná.
Jako bychom už spolu chodili.
Jmenuji se Joel.
Ahoj Joele.
Ne, že budeš vtipkovat o mém jméně.
Máš na mysli...
Oh má drahá, oh má drahá, oh má drahá Clementine...
Huckleberry Hound nebo tak?
Jo, tak něco.
Ale ne, žádné vtipy.
Když jsem byl malý, tak moje nejoblíbenější hračka byla postavička Huckleberry Hounda.
Myslím, že tvé jméno je kouzelné.
Jsme tu, Joele.
Za chvilku bude po všem.
Já vím.
Co budeme dělat?
Vychutnáme si to.
- Jsi ženatý? - Ne.
Tak se spolu nastěhujeme sem!
Už s někým...
tak trošku žiji.
Je to muž nebo žena?
Cože? Žena. Žena to je.
Aspoň zase nebuším na špatný dveře.
Ty znáš lidi, co tu bydlí?
Samozřejmě, že ne. Pojď.
Co když mají psa?
Nemají psa.
Co to děláš?
Venku mrzne.
To snad není možné.
- Clementine! - Pojď za mnou.
Račte dál, pane.
Vzduch je čistý.
Nikdo sem dnes v noci přijde, věř mi.
Je tu tma.
Takže...
Jak ta tvoje dívka jmenuje?
Naomi. My ale spolu nejsme...
- Nejsme... - Co?
Tohle je skvělý, mrknu se, kde tu mají...
- Svíčky, zápalky a nějakou lahvinku. - Proboha.
- Měli bychom už jít. - Telefon není zapojený.
- Cože? - Měli bychom jít.
Proč? Teď je to náš dům.
Jen pro tuto noc jsme...
David a Ruth Laskinovi.
Koho si bereš ty?
Byla bych radši Ruth, ale...
Jsem přizpůsobivá.
Alkohol!
Takže...
- Vyhovuje ti víno? - Já nevím.
Ty zatím vyber víno, já jdu najít ložnici a něco pohodlnějšího na sebe.
- Právě teď jsem bezcitná. - Měli bychom jít.
Tohle si pamatuji.
Tak si běž!
Odešel jsem.
Myslel jsem si, že jsi možná blázen.
Tolik vzrušení.
Chtěla bych, abys zůstal.
To bych si přál taky.
Teď bych si to přál.
Přál bych si udělat spoustu věci.
Přál bych si, abych zůstal.
Opravdu.
- Když jsem se vrátila dolů, byl jsi už pryč. - Šel jsem ven.
- Proč? - Nevím, bál jsem se jak malý kluk.
Byl jsem úplně mimo, nevím.
- Bál ses? - Ano.
Myslel jsem, že jsi to věděla.
Asi jsem se snažil zmenšit své zahanbení.
Něco jsem ti řekla?
Ano.
Řekla jsi mi: "Tak si běž!"
S takovým opovržením...
To je mi líto.
Nic se nestalo.
Joelie?
A co kdybys tentokrát zůstal?
Odešel jsem ven.
Už mi nezůstala žádná vzpomínka.
Tak se pojď aspoň rozloučit.
Aspoň předstírej, že ještě nějakou máš.
Sbohem, Joele.
Miluji tě.
Potkáme se v Montauku.
To letadlo havarovalo. Ne, že jsem s ním já havaroval.
Jsi zkouřený a ještě řídíš.
Jo, ale jenom proto, že jsem opilý. A tráva mi vyvažuje ten alkohol.
To je vědecký dokázané.
Lásko, radši se dívej na cestu.
Viděla jsem tě, jak se bavíš s nějakou dívkou.
- Byla milá. - Kdo to byl?
Byla to...
Jenom nějaká dívka.
Hotovo.
Odvezu dodávku...
Díky, Stane.
Promluvíme si.
Ahoj!
Ahoj.
- Vzala sis svoje věci. - Správně.
Už se nevrátíš?
- Chtěl bych, aby ses vrátila. - Věděl jsi o tom?
Přísahám, že ne.
Takže mazaní jsi nedělal ty?
Samozřejmě, že ne.
A nikdy jsi neměl ani podezření, že jsem s ním něco měla?
Možná jednou.
Šel jsem z práce. Byla jsi s ním u auta a bavili jste se spolu.
Tak jsem na tebe čekal a ty ses smála.
Jak jsem vypadala?
Vypadala jsi šťastná.
Šťastná a že máš tajemství.
A potom?
Už jsem vás tak nikdy neviděl, takže...
Myslel jsem si, že se mi jenom něco zdálo.
Mám tě opravdu rád, Mary Svevo.
Víš to?
Díky.
Skočím si pro kartáček na zuby.
Kde jsi, Clem?
Proč se na mě zlobíš? Nechápu, co jsem udělal.
Co jsem ti udělal? Moc tě miluji.
Udělám cokoli, aby ses cítila šťastná.
Jenom mi řekni co, a já to udělám.
Ráno se zastavím, abych se ujistil, že jsi v pořádku.
Zvedejte kotvy, pane.
To včera bylo vážně milé.
Milé?
Kurva, byla to ta nejlepší noc mého zkurveného života.
- Lepší? - To teda je.
To je divný.
Pro staré pacienty doktora Howarda Mierzwiaka:
Jmenuji se Mary Svevo. Známe se, ale nepamatujete si mě.
Pracuji pro firmu, kterou jste si najali, aby vám vymazala část vaší paměti.
- Rozhodla jsem se... - Je tam je něco jiného?
Abych to napravila, poslala jsem každému záznamy o jeho zákroku.
Jmenuji se Clementine Kruczynski
a chci si nechat vymazat z paměti Joela Barishe.
Co to má být?
Nevím.
Je nudný a to snad stačí jako důvod, nechat si někoho vymazat.
Přemýšlela jsem, jaká jsem byla předtím a jaká jsem teď,
a zjistila jsem, že mě změnil.
Mám pocit, že jsem teď pořád naštvaná.
Už se nemám ráda.
Nemůžu se už na něho ani podívat.
Ten jeho patetický, slabošský, omluvný usměv,
při kterém vypadá, jak nějaký podělaný štěně.
- Proč to děláš? - Já nic nedělám.
- To má být nějaký vtip? - Ne!
- Je to vtip. - Joele, není to vtip.
- Jasně, že je! - Dobře, tak na chvilku zastavme a...
Vypadni odsud!
- Můžeme si promluvit? - Ne, vypadni!
Joel Barish...
Ahoj Clementine.
Ahoj.
Rád tě vidím.
Nemá vzdělání.
Možná je chytrá, ale vůbec nemá vzdělání.
O knížkách s ní vůbec nemůžu mluvit.
Ona raději čte časopisy pro ženy.
Měla by si přečíst slovník.
Bylo mi trapně, když jsme spolu byli mezi lidmi.
Ahoj.
Podívej se, co jsem našel.
Clementine je fakt skvělá svůdnice.
Její chování vám dává naději, že to s ní bude jiné.
Jsem tu celkem hubená.
Omlouvám se, že jsem na tebe křičel.
To je v pořádku.
Joele, vážně se mi líbíš. Je mi líto, že jsem o tobě říkala takové věci.
Vypnu to, ano?
Nech to puštěné, ať je to fér.
Co to má pořád s těmi vlasy?
Vždyť jsou hrozné.
Opravdu se mi líbí tvoje vlasy.
- Vážně se mi líbí. - Díky.
Dáš si něco na pití?
Máš Whiskey?
Už mi vůbec nepřipadá sexy.
Poslední noc, co jsme se viděli, už vůbec nevypadala sexy, byla spíš k pláči.
Promiň, myslel jsem, že mám víc.
A když chce, aby ji lidi měli rádi, tak se s nimi vyspí.
Využije každé příležitosti si s někým zašoustat.
Je tak ubohá, že za chvilku už nebude nikdo, s kým by to ještě nedělala.
- Tohle já nedělám. - Já si to o tobě nemyslím.
- Protože já taková nejsem. - Já vím.
Tohle mě vážně ranilo, protože tohle nedělám.
- Omlouvám se. - Já se omlouvám.
Byla jsem zmatená, asi bych tu neměla být.
- Sbohem. - Sbohem.
Ráda jsem tě poznala.
Je hrozné, že strávíte tolik času s někým, o kom nakonec zjistíte, že ho vůbec neznáte.
Počkej!
- Co je? - Nevím.
- Co po mně chceš, Joele? - Jenom se na chviličku zastav.
Já nevím. Jenom se na chviličku zastav.
Na chvilku.
- Dobře. - Opravdu?
Nevím, jak se má žít, Joele.
Jsem ale jenom vyčůraná holka, co si hledá svůj kousek světa.
Nejsem dokonalá.
Právě teď není nic, co by mi na tobě vadilo.
Jednou ti ale na mně bude něco vadit.
A budeš si o mně myslet takový věci.
A ty mě začneš nudit a já se budu cítit, jako v pasti, protože taková jsem.
Dobře.
- Dobře. - Dobře.
Titulky přeložil Petr Medek.
Upravil na verzi esotsm-repack Mrazík