Izvinite.
Hajde, dušo, idemo u krevet.
Ja nisam poseban.
Običan čovek sa običnim mislima.
Vodim običan život.
Nema spomenika koji je posvećen meni,
i moje će ime biti zaboravljeno.
Ali u jednoj stvari,
uspeo sam slavno kao i svi koji su ikada živeli.
Izgledate dobro. - Osećam se dobro.
Voleo sam svim srcem i dušom,
a za mene to je uvek bilo dovoljno.
Kako je?
- Pokušavam da umrem, ali me ne puštaju.
- Ne možeš imati sve.
Danas je veliki dan.
- To kažete svakog dana.
Divan dan je napolju...
... prošetajmo.
- Ne verujem.
- Moramo vas izvesti iz sobe.
Hajde, dušo, prijaće vam svež vazduh.
Prijaće vam - Zdravo.
Žao mi je, nije dobar dan.
Ne verujem da je raspoložena.
Zdravo.
Ovo je Duk, došao je da vam čita.
- Čita?
Ne, ne znam.
- Hajde, on vam se dopada, zabavan je.
Gde smo stali?
Da, noć karnevala.
Noa je sa prijateljima i porodicom.
- Noa? - Da, tamo su se sreli.
6. jun 1940.
Ali je imala sedamnaest.
- Mali čovek je osvojio nagradu. - Dovraga!
- Hvala što ste igrali. - Bilo je zabavno.
Čoveče, ukapirao sam ovu stvar.
Kažem ti, Ova igra je nameštena.
- Zdravo. - Kako si?
Zdravo, kako se zoveš?
Stani ovamo.
Iza ćoška, da.
Ko je devojka sa Sarom? - Ali Hamilton.
Ona je ovde preko leta sa porodicom.
Otac joj je bogat kao car.
Zdravo Fin! - Zdravo dušo.
Vidi šta sam dobio.
Oh, Fin, hvala ti!
Hej super, ha?
Hej Ali, hoćeš li malo šećerne vune?
- Umm, može. - To bi moglo biti tako zabavno.
Imaš samo jednu šansu, sinko.
Želiš li da plešeš sa mnom? - Ne.
Zašto ne? - Jer ne želim.
Noa? Ona je sa nama.
- Hej, Ali, hoćeš sa mnom na vrtešku?
Volela bih.
Izvinite.
Noa Kalhun. - Šta?
Radi na pilani, zajedno sa Finom.
Jesi li videla kako je buljio u nas?
- Da, videla sam.
Iznenađena sam, što je došao
mislim da mu se dopadaš.
Hej šta... kreten...
Beži od mene. Ne dotiči me.
- Hej! - Pa dobro, ja... ugh!
Šta radiš? - Ne smeš to da radiš!
- Platiću ti kad siđem, Toni!
Ja sam Noa Kalhun.
- Pa? - Drago mi je da sam te upoznao.
Ko je to? - Ne znam, Noa Kalhun.
Voleo bih da izađemo. - Izvini!
Tu ne sme biti više od dvoje ljudi!
- U redu Toni.
Silazi, ubićeš se!
Noa, prekini s tim.
- Hoćeš li izaći sa mnom?
- Šta?
Ne! - Ne.
- Nikada? - Ne!
Hej, odgovorila ti je!
- Zašto ne?
- Jer ne želim!
Noa!
U tom slučaju nemam izbora.
O, Bože!
Ne šalim se.
- Prestani da se izmotavaš! - Šta to radiš?
Pitaću te još jednom.
Hoćeš li...
ili nećeš izaći sa mnom? - Najbolje je da se popneš...
Ruka mi klizi. - Onda se se penji gore idiote!
- Neću dok ona ne pristane. - Izađi sa njim!
- U redu, izaći ću sa tobom!
- Nemoj da mi činiš uslugu!
Ne, ne, želim!
- Želiš? - Da.
- Reci! - Želim da izađem sa tobom!
Reci ponovo! - Želim da izađem sa tobom!
- U redu, uredu, izaći ćemo.
Ti misliš da si jako pametan, zar ne?
To nije bilo smešno, idiote!
- U redu je, ja ću ovo srediti.
Šta to radiš?
Molim te nemoj to da radiš!
Molim te nemoj to da radiš Ali!
- Ne mogu da verujem!
O Bože!
Sad nisi tako siguran, zar ne?
- Vratiću ti za ovo.
- Možda i hoćeš možda nećeš.
- Je li ti rekao bilo šta? - Oh, da, pogledaj to?
Ono je ona devojka sa karnevala, zar ne?
Sećaš se mene?
- Da, naravno, gospodin u donjem vešu, zar ne?
- A, da. - Kako bih mogla da zaboravim?
- Hoću da to raščistim sa tobom
...jer mi je sada žao.
- Želeo sam da ti se izvinim zbog toga,
bilo je to glupo od mene.
Samo sam želeo da budem blizu tebe.
Prosto sam bio privučen ka tebi.
Kakav lažov!
Koristiš to sa drugim devojkama?
Ne. - Da, sigurno.
Videla sam te pre neko veče sa malom gospođicom Ribins.
Šta radiš večeras? - Šta?
- Ili sutra uveče, ovog vikenda...
- Zašto? - Zbog sastanka.
- Kakvog sastanka?
- Onog koji si mi obećala. - Ne...
Jesi, obećala si. Obećala i zaklela si se.
Pa, izgleda da sam se predomislila.
Znam da sam samo neki prljavi momak
kog ne poznaješ,
ne poznaješ me, ali ja poznajem sebe.
I kada ja vidim nekog ko mi se dopada,
ja moram... volim...
Mogu da poludim zbog toga.
- O čemu govoriš?
O tebi.
Dobar si.
- Šta? - Dobar si.
- Ne, pogrešno me shvaraš. - Dobar si.
Fantastičan si! Dobar si.
Impresionirana sam!
- Obično nisam ovakav, izvini. - O, jesi.
- Mogu da budem zabavan.
I pametan, hrabar,
sujeveran,
i znam da stepujem...
Mogu sve što želiš.
Samo mi reci šta želiš, i ja ću to biti za tebe.
- Ti si glup.
- Mogu da budem.
Daj, jednog dana, neće boleti.
- Ne verujem.
Kako mogu da promenim tvoje mišljenje?
- Moraćeš da smisliš nešto.
Jesi li siguran da dolazi? - Opusti se, nalazimo se.
Siguran sam da će se pojaviti.
Vidi... Šta sam ti rekao? Hajde.
O, kakva slučajnost!
Želeo bih da porazgovaramo malo.
Ovde je! - Ali, sećaš se Noe, zar ne?
- Da, sećam se.
Dođi.
- Zdravo. - Zdravo.
Drago mi je da te ponovo vidim. - I meni.
Sjajno izgledaš. - Hvala.
Stvarno, sjajno izgledaš.
- Izgledaš sjajno, i ti izgledaš sjajno,
i ja izgledam sjajno... hoćemo li da krenemo da odgledamo film,
uskoro počinje. - Posle tebe.
Vraćaj se ovamo, Lili Abner.
Ne možeš me uhvatiti, Daisy Mae!
Danas je Sadie Hawkins Day, Sigurno ću te uhvatiti!
Brža sam od tebe.
Ne, ne!
Imam te!
Dolazim po tebe...
Evo me!
Bolje, trči brzo!
Ti, divlja brza...
Čekaj me.
Šta se desilo u tom filmu?
- Evo, izvoli. - Hvala.
Šta vas dvoje radite? - Hoćeš li u šetnju sa mnom?
- Da. Šta radite?
- Da - Mi ćemo šetati.
- Vi se volite!
A, shvatam,
Vi se volite. - Pazite se!
- U redu, zdravo.
- U redu, u redu - Mmm...
Bilo je zabavno.
Godinama nisam gledala film.
- Stvarno?
Još od malena.
Šta?
- Ne, ja
zauzeta sam, nemam puno vremena.
Zauzeta si?
- Da, imam veoma naporan raspored.
Moj dan je isplaniran.
Ustanem ujutru, doručak, profesor matematike, latinskog,
ručak, časovi tenisa, plesa, nekad oba,
časovi francuskog, časovi klavira, onda večeram.
Posle večere sam sa porodicom
i uveče čitam.
Zvuči kao put ka uspehu.
- Možeš se kladiti.
Planiram na koledž.
Radklif, Stenford, onaj koji odaberemo.
Ko je mi? - Šta?
Rekla si onaj koji mi želimo.
- Da, otac i majka,
o svemu odlučujemo zajedno.
Baš sve?
- Ne, baš sve,
...ali važne stvari, da.
O svemu ostalom odlučuješ sama?
- Ne budi nepristojan! - Izvini.
Nisam shvatio kako se zabavljaš.
- Kako to misliš?
Mislim...
sve te stvari...
moraš da ih radiš, zar ne?
Šta radiš zbog toga što želiš?
Rekla sam ti.
Ne znam,
iznenađen sam.
Zašto?
- Uvek sam mislio da si nekako...
- Šta?
Nekako...
Slobodna. - Šta?
Slobodna.
- Ja jesam slobodna.
Ne izgleda tako.
Ali jesam.
Dođi, hoću da ti pokažem nešto.
- Šta radiš? - Dođi.
Pregaziće te! - Auto?
Moj otac je dolazio ovamo
i gledao kako se menjaju svetla.
Zeleno prelazi u žuto, pa u crveno.
Možeš da probaš.
- Ne. - Zašto ne?
Zato što, ne znam, hoćeš li molim te ustati?
- To je tvoj problem,
Ne radiš stvari koje želiš.
U redu.
Šta se dešava ako dođe auto?
- Umireš. - Šta?
Opusti se, veruj.
Moraš da naučiš da veruješ.
U redu.
Slikam. - Šta?
Pitao si me šta radim za sebe.
Šta radiš? - Slikam.
Većinu vremena imam zbrku u glavi,
ali sa četkicom u ruci,
sve postane mirno.
Bežite!
Jesi li dobro?
Zašto se smeješ?
To je bilo zabavno.
Želiš li da plešeš sa mnom?
Naravno.
Sada? - Mm-hmm.
Ovde? - Mm-hmm.
Ne bi trebalo da plešemo nasred ulice!
- Želim da plešem na ulici.
Ali nema muzike.
Napravićemo.
Ti si loš pevač!
- Znam.
Ali mi se dopada pesma.
Neka leta se razlikuju
za mlade ljubavi.
Naoružani brigom i sumnjama
Noa i Ali su saznali o devojci i momku,
koji putuju dugim putem
ne obraćajući pažnju na posledice.
Zaljubili su se, zar ne?
- Da, jesu. - Dobro je,
volim takve priče, nastavi.
Posle te noći,
Ali i Noa su stalno bili zajedno.
I uskoro su postali nerazdvojni.
- Noa, hajde. - Tvoj "čamac" je spor.
- To je jako lepo. - Mmm, mmm, mmm...
"Predivni delići kapi.
nemaren potez
jednih ili drugih,
kao kada ih pozovem
ili kada ih popijem.
Prava poema, to što mi zovemo poema,
postane samo slika. Poema tajne noći.
I čoveka poput mene.
Tu poemu, stidljivo i neviđeno,
uvek nosim u sebi. Kao i svi ljudi uostalom."
- To je bilo nevaljalo.
Imamo posetioca!
- Izvinite, nisam želela da prekidam.
Ne brini, dođi ovde.
Potrebna nam je mala promena ovde.
Ovo je Alison Hemilton.
- Alison, drago mi je.
- Ali. - Ali.
Drago mi je, g. Keli.
Gospodin Keli, jesam li ja star?
Možeš me zvati Frank.
Uđi, sedi.
Prava je lepotica, sine.
Da, lepša nego što si pričao.
Je li to istina? - Ne, nije,
ne veruj onome što kaže.
Šta to imaš? - Pa...
Donela sam ti nešto.
- Da vidimo.
Jesi li ti ovo uradila? - Da.
Pa, to je divno. Pogledaj to.
- Lepo je, to je prava slika.
Ne znam gde da je stavim, hvala.
Ono je bila divna pesma...
Čija je?
Volt Vitman.
Kad je bio mali strašno je mucao.
- Tata! - Pa istina je.
Nisam to znala. - Bože. Mucam ponovo.
Mucati, brbljati, u čemu je razlika?
Nisam mogao da razumem šta govori.
Pa sam ga terao da čita poeziju naglas.
U početku je bilo strašno,
ali onda se popravio.
Dobra ideja sa poezijom.
- Da, i ja mislim tako. - Ha?
- Neverovatno!
Ja volim Tenisona, ali on voli Vitmana,
iz nekog razloga ne znam zašto.
Ali, da li bi volela doručak?
- Doručak?
Tata, sad je deset sati. - Kakve to veze ima,
pravimo palačinke.
- Hajde, hoćeš doručak? - Sigurno.
Bila je to nemoguća romansa.
On je bio dečko sa sela, ona iz grada.
One je imala svet pod nogama,
on nije imao ni dinara.
Noa, dođi.
Pogledaj!
Šta radiš?
- Misliš li da bih u sledećem životu mogla da budem ptica?
Kako?
- Reinkarnacijom!
Ne znam.
Ja mislim da mogu.
Reci da sam ptica!
- Ne.
Ne radi to! - Reci da sam ptica!
- Prestani, prestani sada!
- Ne nisi. - Reci!
Ti si ptica!
Sada reci da si i ti ptica!
Ako si ti ptica, i ja sam ptica.
- Hajde, draga. - Šta radiš?
Ne, nemoj!
Hajde, idemo na tri, važi?
Samo polako. Kad izbrojim tri, u redu?
- Dobro, dobro. - Jedan...
- Dva... dva... - dva...
-... tri! - Ne mogu!
- Ulazi u vodu, ulazi!
Izvini, dušo uđi u vodu.
Ulazi u vodu dušo. Dušo, hoćeš li ući!?
U vodu! - Ne mogu!
- Hajde! - Ulazi u vodu!
- Jedan... - Hajde, skači.
- Dva... - Tri.
Drži zajedno! Ne, ne, ne.
- Samo drži pravac. - Ovde dole.
Hajde. I drži tako.
Ne, ne pomeraj to!
Ništa ne razumem šta mi govoriš.
Nisu se slagali mnogo.
Zapravo, uopšte. Stalno su se svađali.
- Ne udaraj me! - Ne guraj me.
Izazivali su jedan drugog stalno.
Ali uprkos razlikama,
važna stvar je bila zajednička.
Bili su ludi jedan za drugim.
Moram da idem.
- Ne! - Da, moram.
Ali!
- Tata!
Nisam te videla tu.
Malo me plašiš.
Konačno bez dečka.
- Da.
Dovedi ga u kuću, u nedelju
Želeo bih da ga upoznamo.
U redu.
Laku noć. Tata.
- Laku noć.
Oh, bože.
I tako mi kaže "Stari, ne razumem. "
"Vidi, teoretski, obojica smo milioneri, ali u stvari...
... živimo u gomili kao životinje. "
Bishop Stevens mi je to rekao.
Oliver, molim te skloni to ovamo.
Mislim da je malo previše popio.
- Ne kapiram. - Pažnja molim.
I čime se ti baviš Noa?
Radim u radionici sa Finom.
Uglavnom primam naloge, distribuiram.
To je divno.
- Hvala.
Koliko uzimaš?
Koliko novca zarađujem?
Oko 40 centi na sat.
Nije mnogo, ali meni ne treba puno...
I štedim većinu od toga.
Hoćemo li jesti?
Da! Oh, izgleda dobro.
Vi provodite puno vremena zajedno.
Mora da vam je zabavno.
Ozbiljno je?
Da, gospođo.
- Pa leto je skoro prošlo. Šta ćete raditi?
Čarlston je samo par sati daleko.
Samo, Ali uskoro odlazi.
Zar ti nije rekla?
- Ne, nije.
Sad sam dobila pismo, rekla bih ti.
- U redu je.
I Sarah Lawrence je u Nju Jorku.
To nisam znao.
Razgovaraćemo o tome kasnije.
Deca se zabavljaju, ti dovodiš inkviziciju.
Prestajem.
Znam još jedan vic o kaluđerici i...
- Stani - To nisam ja.
Idem odavde ako ispričaš još jedan vic.
Uradiću to.
- Da. - Da.
To dete ima previše duha za devojku kao što je ona.
To je ljubav.
To je nevolja.
Da li je to Ali?
Hoćeš u vožnju?
- U redu.
Čekaj ovde.
Ali!
Hajde!
Hajde, jedan korak...
Samo korak, ne...
Stani, ostani tako.
Ne gledaj.
Dobro.
To je Windsor Plantation.
Izgrađen je 1772.
Priča se da je Frensis Marion...
zaprosio svoju ženu na ovim stepenicama.
- Ha? - Pazi!
Pažljivo, ovo je polomljeno.
Ovo...
Ogromno je!
Da, ogromna ruševina!
Tako je.
Kupiću je jednog dana, srediti.
Potreban je nov pod.
I novi zidovi i krov.
- Je li to sve? - Vodovodna i električna instalacija.
- I nameštaj. - Da.
Ali je pored vode...
i postoji prostorija tamo...
koju mogu da prepravim u radionicu.
A ja?
Zar se ja ništa ne pitam?
Želiš li?
- Da, želim.
Šta želiš?
- Želim belu kuću...
sa plavim delom...
I sobu koja gleda na reku, gde mogu da slikam.
Još nešto? - Da...
Želim veliki trem oko cele kuće.
Tu možemo da pijemo čaj...
i posmatramo zalazak Sunca.
U redu. - Obećavaš?
Obećavam.
- Dobro.
Gde ideš? - Ovde.
Ne mogu da sviram ako to radiš.
O, Bože.
Hajde da vodimo ljubav.
Noa?
Znam da želiš da vodimo ljubav,
ali mislim...
moraš da mi pomogneš.
- OK. Dobro si? - Da.
Boli te? - Ne, ne, ja...
Glava mi je puna misli...
Glava mi je puna misli i ja...
Nema veze.
O čemu misliš, sada...?
O čemu misliš, sada, ovog sekunda?
Jesi li znao da će se ovo desiti kad si me doveo ovde?
Ne. - Ne?
Nisi mislio o tome?
Naravno da sam mislio o tome. - Jesi?
Šta si mislio?
Govorim previše, zar ne? U redu, prestaću.
Dobro, ućutaću.
Kako mama kaže.
Dobro.
Jesi li dobro? - Da.
- Uh-huh. - Dobro.
Ne razumem kako to da si tako tih.
Zar nemaš ni jednu misao?
- Ja ovde ludim...
a ti si tako miran.
Zar ni reč?
Izvini.
Želela sam da ovo bude savršeno,
a sada ne mogu da prestanem da govorim.
Volim te.
Jesi li to znala?
I ja volim tebe.
Da.
Ako ne želiš, ne moraš to da radiš.
Želim.
Noa!
Šta!? Fin, odlazi!
- Slušaj, žao mi je, ali Alini roditelji su poludeli,
traži je policija!
Poslali ste policiju? - Da...
Da, dva sata je ujutru.
Gde si bila?
G. Hamilton ovo je moja greška.
Možeš li nas izviniti,
moram da razgovaram sa ćerkom.
Nasamo, mlada damo.
Hvala za sve, pozorniče.
Nema na čemu Johne, stojim na usluzi.
Ideš odmah kući, kasno je.
Nije ona kriva,
izgubio sam pojam o vremenu.
Sedi.
Žao mi je tata.
Je li te silovao? - Ne!
Prestaćeš da se viđaš sa njim!
Ona se provodi sa tim momkom u dva ujutru,
i to mora prestati!
Nisam provela sedamnaest godina svog života
podižući ćerku i sve joj pružila,
da bi ona sve odbacila zbog letnje avanture!
- Tata!
Završiće trudna i siromašna!
Ana, molim te... - On je fin momak,
On je fin momak, fin, ali on je... - Šta je on?
On je đubre, đubre, nije za tebe!
- Đubre?
Ne diraj me!
Dosta je bilo! Nećeš ga više videti i to je konačno.
- Nije. Konačno je.
- Nije! - Ali!
Nećeš mi ti reći kog ću voleti!
Ljubav! - Da, tata volim ga.
volim ga.
On nije za tebe, dušo.
Volim ga!
- Imaš sedamnaest godina, ne znaš ništa o ljubavi!
Ti znaš?
Ti ne gledaš oca kao ja Nou,
ne dodiruješ ga, ne zabavljate se...
Ti ne znaš ništa o ljubavi!
Noa!
Odlaziš?
Žao mi je...
Ne znam šta da kažem, ponižena sam.
U redu je. - Ne, nije.
- Da. - Ne, nije.
Ne.
Idem sada. - Ne želim da odeš.
Moram da razmislim o nekim stvarima.
- O čemu?
Hodi i razgovaraj sa mnom!
Razgovaraj sa mnom!
O čemu!? Ti odlaziš!
Ideš!
Ti odlaziš odavde!
Ja ostajem ovde.
I srećan sam što to radiš,
ali imaćeš milion stvari...
Ne!? - Imaš toliko prednosti.
- Ne govori tako! - Istina je!
Ja neću imati lepe stvari, skupe stvari.
To nije...
To se meni nikada neće desiti.
Je ne moram da dem u školu...
- Moraš! Mogu ostati ovde...
- Ne! Vidiš, o tome pričam.
- I ti možeš sa mnom.
U Nju Jork? - Da.
Šta ću ja raditi tamo?
Bićeš sa mnom.
Da.
Ne znam.
Ne moramo sve da odlučimo večeras.
Do kraja leta ćemo videti šta će se desiti.
Kažeš da hoćeš da raskinemo?
Kažem da ćemo videti.
- Da li ti raskidaš sa mnom?
Ne vidim kako bi uspeli.
Shvatam.
Molim te nemoj to da radiš.
Ti to ne misliš!
Zašto da čekamo...
da se završi leto?
Hajde da to uradimo odmah!
Hajde,
Hajde... - Šta radiš!
Hajde! Uradi to!
Uradi to sada.
Uradi to!
Prestani!
Znaš šta, ja ću to uraditi!
Gotovo je!
- Dođi. - Ne diraj me,
mrzim te, mrzim!
Idem.
Zašto jednostavno... Zašto samo ne odeš?
Odlazi odavde! Odlazi!
Stani, sačekaj, nismo zaista raskinuli, zar ne?
Hajde.
Ovo je samo glupa svađa...
I sutra će biti kao da se ovo nije dogodilo, zar ne?
Otišao je? - Da.
- Mora da je bila očajna.
- Jeste.
On je samo želeo da uradi pravu stvar.
- Da.
Ali je stvarno trebala da kaže...
trebalo je da kaže roditeljima
da idu dođavola, gde Sunce ne sija.
Trebalo je.
Sledećeg dana Ali se probudila
i saznala da se njen svet potpuno promenio.
Šta se dešava?
- Idemo kući.
Sada?
- Trebalo je da ostanemo još nedelju dana.
- Obuci se i siđi da doručkuješ.
Spakujte joj stvari.
- Biće mi drago.
- Ne želim, ja ne idem!
Nemoj da diraš moje stvari. Ja nikuda ne idem.
Da, ideš. - Ne, ne idem!
- Da, Ali, ideš. - Ne, ne idem.
- Ali ideš, želela ili ne.
Čak i ako moramo...
da te vučemo celim putem, ideš.
Izvinite.
- U redu, idemo. - Hajde.
Moramo ovo obaviti do ručka.
Hajde, penjite se!
Nemojte samo da stojite tako. Idemo.
Idemo. Hajde.
Fin!!
Gde je Noa?
On je izvan sebe.
Šta se dešava? - Odlazim.
- Odlaziš? - Da.
Kada? - Sada, danas.
Moraš da kažeš Noi nešto.
Reci mu da ga volim...
i da mi je žao zbog svega. U redu?
Bio sam sa njim cele noći,
nikada ga nisam takvog.
Nemoj da pogoršavaš, gotovo je.
Nije gotovo!
Da, posvađali smo se,
rekli neke stvari, ali nije gotovo!
Gotovo je! - Ne!
Prestani sa tim!
Dolazim!
Mama, dolazim!
On razume.
Teško je, ali razume.
Leto je prošlo, vreme je da ideš kući.
Ako on želi da razgovara sa tobom, u redu. Ako ne...
U redu.
Možeš li mu samo reći da ga volim...
Možeš li? - Reći ću mu.
Hvala.
Zdravo.
Ona je otišla.
Letnje avanture prestaju iz raznih razloga.
Ali kad se završe,
jedno je zajedničko.
To su zvezde padalice.
Spektakularan prizor svetla na nebu.
Kratak trenutak večnosti.
I u trenutku, nestaju.
Noa je bio očajan.
Pisao je Ali da mu je žao,
da je bio glup što je raskinuo sa njom.
Pisao joj je da je voli i da želi da je vidi.
I ako ona samo odgovori, doći će gde god da je ona.
Pisao je pismo svakog dana cele godine.
Tri stotine šezdeset pisama.
Ali su sva ostala bez odgovora.
Hej Fred! Ništa?
- Žao mi je.
Dobro, hvala ti.
I posle godinu dana,
odlučio je da započne nov život.
Napisao je oproštajno pismo.
Onda su Fin i Noa spakovali svoje stvari
i krenuli u Atlantu.
Noa! Noa!
Noa!
Hej slušajte ovo!
Stanje rata je trajalo
između Amerike i...
Ustav Amerike...
protiv neprijatelja, stranih i domaćih.
Noa i prijatelji bili su zajedno,
i posle dve godine provedene
u severnoameričkoj pustinji,
poslati su u Evropu.
Idemo!
Fin!!
Da li sam protivrečan?
Dobro, onda sam protivrečan.
Ali je bila na trećoj godini koledža
kad se prijavila da bude medicinska sestra.
Za nju, svi prelomi i povređena tela
svi su bili Noa.
Vojnici iz džungle,
vojnici iz snega.
Podići ću te.
Spreman?
Hajde, idemo.
Prebaci nogu.
- Sedi tako. - Dobro.
Jesi dobro?
Gospođice, mogu li vas pitati nešto?
Primetio sam da ne nosite prsten i ja...
Pitao sam se da li mogu da vas izvedem.
- Molim? - Na sastanak.
Pre nego što odbijete,
treba da znate da sam dobar plesač...
i da su moje namere loše.
U redu, Kazanova, hajde.
Prvo da te oporavimo,
a onda ćemo pričati o sastanku, u redu?
Hoćeš li se sastati sa njim?
O, kako je čaroban.
Šta li on radi ovde?
Bulji u nas.
Gospođice...
Sada mi je bolje.
Hoćemo li na taj sastanak?
Ali je bila iznenađena koliko se brzo
zaljubila u Lon Hemona.
Bio je zgodan, pametan,
zabavan i šarmantan.
Takođe je dobio nasledstvo
i bio je jako bogat.
Šta?
Šta se dešava?
- Gde ideš? - Gde oni idu?
- Vidimo se kasnije dušo. - Oh draga, pogledaj to.
Ali, mislio sam puno o tome zašto ne bi trebalo da se venčamo.
- U redu, predajem se, zašto?
Ne mogu da smislim ništa...
Ništa drugo sem zbog tvojih roditelja.
Mojih roditelja? - Tako je.
Tvoji mama i tata - Da, hvala na tome.
Mama?
Problem je u tome što me vole.
Ja sam prava osoba... - Stvarno
koju oni žele za tebe. - Zaista?
- Da, bogat sam, sa juga, imam dobar posao...
dobro plešem, pametan sam,
Izgledaš predivno.
Mislim da... - Pa u čemu je problem?
Slušaj, ako se udaš za mene...
- Sada slušaj pažljivo.
Ako se udaš za mene...
izgubićeš životnu bitku u borbi protiv njih.
Pa šta ćemo da radimo?
- Ne znam.
Ali, mislim da moraš da se udaš za mene.
Moraš da se udaš za mene. - Moram?
Da, moraš - Zašto!?
Tada će tvoji roditelji
znati za tvoje nezadovoljstvo što ne možeš da ih razočaraš.
Prevideo si samo jednu sitnicu.
- Šta?
Prvo moraš dobiti dozvolu.
A ja mislim da si precenio njihova osećanja prema tebi.
- Da li je tako?
Ne verujem.
Zašto ne?
- Već sam ih pitao i rekli su da.
Šta?
Još jedna stvar.
Volim te.
Hoćeš li se udati za mene?
Ne umem lepo da se izrazim, ali lud sam za tobom.
Hoćeš li se udati za mene i učiniti me najsrećnijim čovekom na svetu?
Da!
- Samo tako. - Gde ćeš?
Oh moj Bože. Mama.
Dobro, zaustavite muziku.
Voleo bih da svima kažem
da ćemo se ova mlada dama i ja venčati!
Pristala je punim srcem, ali nije razumela
zašto se čim je rekla da
Noin lik pojavio.
Hej, Noa, hej!
Lepo te je videti!
Krvariš svuda? Ne?
Sve je u redu? - Da.
Volim te.
Dođi, želim da ti pokažem nešto.
- Hajde. - Dobro.
Šta se dešava?
Šta je ovo?
Ovamo.
Prodao sam kuću.
Prodao si kuću? - Da...
Treba da bude prazna do kraja meseca.
Sa tim bi trebalo da možeš da je uzmeš.
Šta da uzmem? - Tvoju kuću iz snova!
- Windsor Plantation. - Tata!
- To ne želim da čujem,
pričao sam sa bankom, daće ti zajam.
Ne mogu da dozvolim da prodaš kuću. - To je završeno!
To je dobra stvar, treba to da uradiš.
Stani. Prodao si kuću, gde ćeš živeti?
- Sa tobom, glupane...
treba ti pomoć da je središ.
Noa je pogledao kuću...
i video samo jednu stvar.
Ali.
Tada je odlučio da ispuni svoj san.
Izgradiće novu kuću.
I, morao je u Čarlston da bi dobio odobrenje planova.
Umešala se sudbina.
Zaustavi autobus! Zaustavi autobus!
Žao mi je, ne mogu.
- Molim vas.
Ne razumeš engleski? Idi i sedi!
Niko ne može sići do stanice. Sada sedi.
- Bože. - Hej!
Pazi idiote!
Šta to radiš?
Hej!
Koliko je stara tvoja kćer sada?
- Pa, tako znači. - Ona je sada ovde.
Ćao dušo.
- Oh! - Drži tako.
Oh, dođi.
Posle toga dana,
nešto je u Noi puklo.
Umislio je da...
ako uredi kuću...
kao što su pričali,
Ali će naći način da se vrati njemu.
Neki to zovu robovanje ljubavi,
neki drugačije.
Ali, Noa je poludeo.
- Izvinite. - Hoćete li...
Vreme je za ručak.
Biće u sunčanoj sobi danas.
Dobro je. Probao sam.
Da li su se ikada videli ponovo?
Noa i Ali?
Ne želiš valjda da pokvarim priču
pre dobrog dela, zar ne?
Gde sam stao?
Ja ne želim.
Kada je Noin otac umro u novembru,
imao je samo kuću.
Sasvim je posustao...
Vremenom, završio je kuću.
Ok, smešak. Idemo.
Pogledao je šta je postigao.
Bio je pijan deset dana.
Razmišljao da je zapali.
I odlučio da je proda.
- Spreman sam da ponudim ovoliko.
Bilo je dosta zainteresovanih,
ali je uvek nalazio razlog da ne proda.
Ne.
I kada je ponuda bila niska.
ili kada su se sporazumeli oko cene,
On je smatrao da vredi mnogo više.
To je puno para, ali uzimam!
Pedeset hiljada dolara.
- To je više nego što tražim. - Tako je,
to je dobra ponuda.
Rekao je čoveku koji je nudio pet hiljada više...
da niko zdrav to ne bi uradio,
i da on ne želi da ludak živi u njegovoj kući.
Svakog jutra je rešavao svoju frustraciju.
A uveče, samoću je lečila
Marta Šo.
Bila je udovica iz Quail Ridge...
susednog grada.
Želiš da izađemo sutra?
- Imam posao.
Mogli bi na reku, ako želiš.
- Sledeće nedelje.
Mogli bi da odemo negde.
- Ne.
Samo pitam.
Šta želiš Noa?
Kako to misliš?
Za mene.
Nekada kad razgovaraš sa mnom, i ne vidiš me.
Žena zna kad je muškarac gleda u oči...
i vidi drugu.
Znaš da želim da ti dam sve što želiš.
Da?
Ali ne mogu.
Nema ih više.
Polomljena su.
Dobro?
Da li je previše?
Šališ se!? - Savršeno je!
Ti si najlepša mlada na svetu.
Divna si! - Hvala.
- Kad te bude video u toj haljini...
...šiznuće!! Neće moći da skine pogled sa tebe!
ili sa svojih dlanova...
Kako si pokvarena!
Jesi li videla današnju štampu?
U štampi piše da će to biti
događaj sezone! - Događaj sezone!
Biće to slavlje koje ovaj grad nije video!
Ona ne planira, ona to sve crta?
Mama, pogledaj, dolazi guverner! - Da vidim.
O Bože!
- Dobro Savana, gde smo mi sada? - Na 82 ulici.
- Memphis, gde je to? - Na 89-toj smo sada.
89, super idemo na 85.
- Gospodine? - Da.
Imate posetu.
Zdravo, nisam znao da dolaziš.
Žao mi je, trebalo je da se javim.
Šta pričaš? Ne moraš da se javiš.
Momci, samo trenutak.
Da gospodine. Gospođice Ali.
Gospođo.
Šta se dešava?
Ne slikam više.
Ranije sam stalno slikala, sada...
volela sam to.
- Nisam znao.
Pa, slikaj!
- Hoću.
Počeću. - Sjajno.
Da li je sve u redu?
Moram da odem.
U redu.
Moram da sredim neke stvari,
da raščistim glavu.
- U redu, treba li da brinem?
Ne, mislim da ne. - To je baš ohrabrujuće.
Jesi li dobro?
Da. - Dobro, onda idi.
Odmori se malo. Uradi šta moraš.
Normalno je što si nervozna.
Normalno je da se plašiš.
Ne, ne premišljam se.
Volim te.
Vraćam se za par dana.
Ideš u Sibruk? - Da.
Zdravo.
Videla sam tvoju sliku u novinama.
I kuću.
Želela sam da se uverim da si dobro.
Nisam bila u susedstvu,
ja samo...
I jesi li dobro?
Dobro.
Ja sam glupa žena, nije trebalo da dođem.
Želiš li da uđeš?
- Dobro.
Ovo je dobra priča.
Drago mi je da ti se dopada.
Mislim da sam je već čula.
Da.
- Možda i više nego jednom.
Doktor vas traži.
- Mene, sada? - Ne, njega.
- Ali nije završio priču.
Nastaviću brzo.
Neće dugo trajati.
U redu. - Ne idi nigde...
odmah se vraćam.
Dok čekate možda bi hteli da svirate klavir.
To volite.
- Volim? - Mm-hmm.
Ne znam ni jednu melodiju. - Možete da čitate note.
Ozbiljno?
Ko ste vi?
- Dr Barnlau, novi lekar.
Nismo se sreli, pa sam želeo da vas pregledam.
Vidim da ste imali
dva infarkta u poslednjih osamnaest meseci.
- Manjih, mislim da je jedan angina.
Ima li komplikacija? - Ne, osećam se dobro.
- U redu. Udahnite duboko.
Još jednom.
- Udahnite duboko.
I još jednom.
Dobro je. Uzimate lekove?
Svakog dana dva puta. - Dobro, dobro...
Možete da se obučete.
Čuo sam da čitate g. Hamilton?
- Da, to joj pomaže da se seti.
Vi mislite da to ne pomaže.
- Ne.
Seća se doktore.
Ja joj čitam i ona se seća.
Ne uvek, ali seća se.
- Demencija je neizlečiva.
Progresivna je.
Posle određene tačke, nemoguć je oporavak.
To uporno govorite.
- Ne želim da se uzalud nadate.
Hvala, ali znate šta kažu,
nauka ima granicu, onda dolazi Bog.
Dolazi Bog.
Zaboravio sam da okrenem stranu! Jesmo li završili?
Izgleda da je neko okrenuo stranu.
Ne, to ona svira po sećanju.
Zove se Lon Hemon junior.
- Hemon? Kao Hemon & Katmen?
Da. Kao Hemon & Katmen
- Mora da ga tvoji roditelji vole.
On je zaista dobar čovek, Noa, dopao bi ti se.
Voliš ga?
- Da. Volim ga puno.
To je to.
Udaćeš se za Lona i možemo biti prijatelji.
Da?
- Da.
Jesi li gladna?
Hoćeš da ostaneš na večeri?
Moram da te upozorim, ja sam jeftin pijanac.
Još par ovih i moraćeš da me nosiš.
Moraš da usporiš da te ne bih iskoristio.
- Ne bi se usudio. Ja sam udata žena.
- Još uvek ne.
Šta?
Zašto me tako gledaš?
Uspomene.
Ova soba.
Ovo, ovo je gde...
Ovo je ta soba?
Ja sam gotov. - I ja.
"Kako tvoji prsti spavaju na meni.
Tvoj dah pada na mene okolo kao jutarnja rosa.
Tvoj puls umiri timpane u mojim ušima.
Osećaji se stope od glave do pete.
Dovoljno slasno."
Bilo je stvarno, zar ne?
Ti i ja...
davno je bilo... Bili smo deca.
Ali smo se zaista voleli, zar ne?
Trebalo bi da idem.
Zdravo.
Možeš li ponovo da dođeš ujutru?
Voleo bih da ti POKAŽEM nešto.
Molim te?
Važi.
Vratila se u njegov život iznenada.
Kao oštrica
usmerena u njegovo srce.
Noa je ostao budan cele noći
razmišljajući o paklu koji ga čeka...
ako je ponovo izgubi.
Volela bih kad bih mogla da shvatim kraj priče.
- Deca su stigla.
Deca?
- Ne vaša, njegova. - Oh...
Da li ti smeta?
- Volela bih da ih upoznam.
Dođite ovamo.
Zdravo tata.
- Zdravo tata. - Srce, kako si?
- Zdravo tata. - Zdravo, Maggie.
Zdravo, ja sam Ali. - Mari Alan.
- Drago mi je.
Megi. - Zdravo Megi.
- Megi, kako si?
Zdravo, dušo.
- Dejvoni.
- Kako lepo ime. - Hvala.
- Oh... - Oh, kako slatko, hvala.
A ko je to? - Edmond.
- Zdravo.
Mislim da ću sada
otići da odremam malo.
Idemo, dušo.
- U redu. Dobro. - Hvala.
Čitaću još kasnije.
- U redu, hvala.
Drago mi je da sam vas upoznala.
- Do viđenja. - Ćao, ćao.
- Drago mi je da smo se upoznali. - Do viđenja.
Ćao.
Danas izgleda dobro. - Ona jeste dobro.
Imam osećaj u vezi današnjeg dana.
Možda je vreme za čudo.
Tata, dođi kući.
Mama nas ne poznaje.
Ona ne prepoznaje tebe. Nikada neće shvatiti.
- Nedostaješ nam...
Ovo je ludost, da živiš ovde?
Svi ćemo pomoći oko mame. Menjaćemo se u posetama.
Slušajte...
To je moja ljubav.
Neću je ostaviti.
Ovo je sada moj dom.
Vaša majka je moj dom.
Zdravo! - Zdravo...
Ko je to?
- Lon, koga si očekivala?
Nikoga,
samo sam iznenađena, kako si me našao?
Postoji samo jedan hotel,
i pošto se nisi javila, zabrinuo sam se.
Gde si bila? Jesi li dobro?
Osećam se kao idiot, zvao sam hotel sto puta.
- Dobro sam.
Želiš da mi kažeš nešto?
- Ne. - Ne?
Ne.
U redu.
Lon, volim te,
zvaću te sutra.
Dobro.
Noa?
Noa!
Hej!
Treba da krenemo, biće kiše.
Sviđa ti se? - Prelepo je!
Kao u snu.
Hoćeš da ih hraniš? - Da.
Šta svi oni rade ovde?
Ne znam.
Trebalo bi da odu.
- Neće ostati ovde?
- Ne...
Vratiće se tamo odakle su došle.
Drugačiji si.
Kako to misliš?
Kako izgledaš, sve.
- I ti izgledaš drugačije, ali u pozitivnom smislu.
A opet nekako isto.
Da?
Da.
I stvarno si uspeo.
Šta? - Sve.
Kuća,
prelepo je to što si uradio.
Obećao sam.
Sjajno.
Moramo da krenemo.
Noa!
Zašto mi nisi pisao?
Zašto?
Nije bilo gotovo.
Čekala sam te sedam godina,
sada je prekasno!
- Napisao sam ti 365 pisama.
Pisao sam ti svakog dana cele godine.
Pisao si mi? - Da!
Ti...
Nije bilo gotovo.
Još uvek nije gotovo!
Mora da se šališ!
Sve ovo vreme to mi je nedostajalo?
Hajdemo ponovo!
Noa!
Noa.
Probudi se!
- Probudi se! - Mmm...
Hej! - Pokušavaš da me ubiješ!
Potreban mi je odmor.
Potrebna mi je hrana! Moram da povratim snagu!
- U redu! Šta želiš?
Palačinke.
Dobro.
I slaninu.
- Dobro. - I malo piletine.
Ona je ta, zar ne?
Mogu li da je upoznam?
Volela bih da je upoznam.
Mislim da to nije dobra ideja, Marta.
Ovo je Marta?
Ja sam Ali,
puno sam čula o tebi.
I ja sam puno čula o tebi.
Hoćeš da uđeš?
Jesi li sigurna?
- Da, Noa je upravo pričao kako je gladan...
i možemo da popijemo čaj.
Uđi.
Drago mi što smo se upoznale, Marta!
- I meni. - Ćao!
Pazi na sebe.
Ona je sjajna. Stvarno.
Drago mi je što sam došla, Noa.
Zaboravila sam kako je.
Po prvi put od kako sam ostala bez Ričarda,
pomislila sam da imam čemu da se nadam.
Lom je na putu ovamo.
Bojim se da mu je tvoj otac pričao o Noi,
i kako te Lon nije čuo od prošle noći,
odlučio je da dođe ovde.
- To je sjajno. Sjajno!
Ti, ja, Noa i Lon, jedna velika srećna porodica!
Reci mi za pisma, majko.
Da li je istina? - Da.
Mesecima si gledala
kako plačem dok ne zaspim
i ništa nisi rekla.
Kako si mogla? - Žao mi je.
- Žao ti je. Žao?
- Život mi je uništen zbog tebe!
Uzimala sam pisma...
i to je bilo pogrešno, ali ne budi dramatična
i preuzmi malo odgovornosti!
Došla si ovde! Znala si šta radiš?
Znala si šta će se desiti?
- Sada sam i drolja?
Ti si neverovatna!
Neverovatno!
Hajde, obuci se.
Idemo da se provozamo.
- Zašto bih želela da idem sa tobom?
Zato što te poznajem malo bolje nego što misliš.
I ne želim da se jednog jutra probudiš
i pomisliš...
da je trebalo da uradiš drugačije.
Šta radimo ovde?
Vidiš li onog čoveka tamo?
Ne izgleda sada tako, ali pre dvadeset pet godina...
bio je nešto posebno.
Bili smo ludo zaljubljeni.
Naravno, tvoj deda je bio besan,
pa smo odlučili da pobegnemo.
Nismo stigli ni do susednog grada kad nas je pokupila policija.
To je bio kraj.
Nekada, kad sam u kraju,
zastanem i posmatram ga.
Pokušavam da zamislim kakav bi moj život bio.
Želim da znaš da volim tvog oca!
Ovo je važno,
moraš da čuješ!
On je divan čovek,
dobar je prema meni i ja ga ne zaslužujem!
Volim ga, Ali, zaista!
Znam.
Oh, Bože.
Ovo je veoma neprijatno,
ja sam glupa žena.
Pogledaj me, ti velika vrećo.
To je ludo.
Čak i ne znam ko je to.
Oh, bože.
Dobro.
Ali!
Ovamo!
Nadam se da ćeš doneti ispravnu odluku.
Interesantno jutro?
Da.
Lon je u gradu.
Ovde?
Da, videle smo njegov auto
ispred hotela.
Vidim da si dobila moja pisma.
Konačno.
Šta ćeš da uradiš?
Ne znam.
Ponovo smo na starom!
Jesmo li ponovo tu?
Šta sa prethodnih nekoliko dana, to se desilo, znaš?
Znam da se desilo i bilo je divno,
ali to je bilo veoma neodgovorno.
Ja imam verenika koji me čeka u hotelu!
koji će biti uništen
- Kada sazna. - Vodiš ljubav sa mnom
i onda se vratiš mužu?
Jeli to bio plan?
Test?
Ne, obećala sam čoveku, dala sam svoju reč i on mi je dao prsten...
I nije ispalo tako!
- Zar ne misliš tako? - Ne, ne znam.
Saznaću kad razgovaram sa njim!
- Ne radi se o obećanju...
Treba da pratiš svoje srce!
Radi se o sigurnosti!
- O čemu pričaš? - O novcu!
- Ma šta... - On ima puno para!
- Sad te mrzim, ti... - I ja mrzim tebe!
Ako odeš odavde, mrzim te!
- Ako odeš odavde, mrzim te! - Da li si shvatio bilo šta
od ovoga što se ovde dešava?
Izgleda da sam...
pogrešno shvatio. - Da, jesi!
Dosadno ti je! To je!
Ne bi bila ovde da ti nešto ne nedostaje!
Arogantno đubre!
Hoćeš li da ostaneš sa mnom?
- Da ostanem sa tobom?
Zašto, pogledaj nas, već se svađamo! - To je ono što mi radimo!
Svađamo se!
Ti meni kažeš da sam arogantno đubre,
ja tebi da si dosadna!
I jesi 99% vremena!
Ne bojim se da povredim tvoja osećanja!
Čim napravim pauzu dve sekunde,
ti nastavljaš!
I šta?
- Neće biti lako, biće teško!
I moraćemo to da radimo svaki dan,
ali ja to želim, jer želim tebe, zauvek,
Ti i ja, svaki dan,
hoćeš da učiniš nešto za mene?
Molim te, samo zamisli svoj život.
Za trideset, četrdeset godina, kako će izgledati?
Ako je sa tim momkom, idi!
Izgubio sam te jednom, mogu ponovo!
Ako to želiš!
Ali ne idi lakšim putem!
Ne postoji lakši put!
Šta god da uradim, neko će biti povređen!
Prestani da misliš šta drugi žele!
Prestani da misliš šta ja želim,
on, tvoji roditelji...
Šta ti želiš? - Nije tako jednostavno.
- Šta ti želiš? - Nije...
Šta želiš?
Moram da idem.
Najdraža Ali,
Sinoć nisam mogao da spavam jer znam da je među nama gotovo.
Više nisam ogorčen, jer znam da je ono što mi imamo pravo.
I kada se u budućnosti
vidimo sa novim životima,
nasmejaću ti se radosno
i setiti kako smo proveli leto pod drvećem.
Kako smo učili jedan od drugog, zaljubili se.
Najbolja ljubav je ona koja probudi našu dušu...
tera nas da tražimo još...
Pali vatru u našim srcima
i donosi mir umu.
To je ono što si mi dala.
Nadam se da ću ti ja to pružati zauvek.
Volim te, vidimo se, Noa.
Divno je. Divna priča.
- Jeste.
Ne znam, ali čini da se osećam tužnom.
Znam da se trenutno osećaš izgubljenom,
ali ne brini
ništa ne može biti izgubljeno.
Telo je sporo, stari smo, hladno je,
ostao je samo ugarak
od nekadašnje vatre.
Ali zapaliće se ponovo.
Jesi li ti to napisao?
- Ne. To je Volt Vitman
Mislim da sam ga poznavala.
- I ja mislim da jesi.
Hoćemo li unutra? Malo mi je hladno.
- U redu.
Hvala.
Ko je ovo uradio?
- Ja, uz malu pomoć osoblja.
Nisam nikada videla nešto ovako lepo.
- Nisam ni ja.
Hoćemo li?
- Hoćeš li malo soka? - Da, volela bih.
Toliko pilula! Koliko si ti bolestan?
To je za mene postao neprihvatljiv izraz.
To je više kao neki proces.
Za tebe.
I šta se desilo?
U priči.
Kog je odabrala?
Dobro...
Kako ja to vidim, imam tri mogućnosti.
Prva-da ga ubijem,
druga-da ga prebijem,
ili treća, da te napustim.
Ali to nije dobro.
Vidiš...
nijedna mogućnost mi ne daje tebe.
Uprkos svemu,
volim te.
I ja volim tebe.
Mislio sam ono što sam rekao kada sam ti dao prsten.
- I ja isto.
- I ja isto. Samo...
Kad sam sa Noom osećam se kao jedna osoba,
sa tobom, potpuno drugačija.
Normalno je da ne zaboraviš prvu ljubav.
Volim te,
ali te želim samo za sebe.
Ne moram da ubeđujem svoju verenicu
da treba da bude sa mnom.
Ne moraš.
Znam da treba da budem sa tobom.
I živeli su zauvek srećno.
Ko? Ko?
O, da.
Naravno.
Sećam se sada.
To smo bili mi!
Mi! - Moja draga, dušo!
Oh moja draga.
Volim te tako puno.
Oh, moja dušo.
Noa, Noa...
Volim te.
Šta mi se desilo? - Ništa,
samo si na kratko odlutala.
Koliko vremena imamo? - Nisam siguran.
Poslednji put je bilo pet minuta.
U redu.
Doveo sam starog prijatelja.
Kako su deca? - Dobro su.
Dolazili su danas.
Mali Noa, Davanee takođe.
Postali su tako veliki.
- Oh, bože.
Kako vreme leti!
Tako leti...
Oh da, tako je.
Hoćeš li im reći da ih volim?
Naravno da hoću.
I da mi je žao.
Reći ću im, dušo.
Sećaš se priče koju mi čitaš?
- Da.
Misliš li da bih mogla biti ona? Večeras?
Da li bi to bilo u redu?
Znaš šta bi mogli?
Da uzmemo auto i provozamo se.
Izađemo odavde i odemo negde. Želiš li?
Ne večeras, dušo.
- Zašto ne?
Čekaj malo...
Zašto si mi rekao dušo? Ja te ne poznajem!
Šta se dešava ovde? Treba li da te poznajem?
- Ali! Dušo! - Ne, ne. - Ali, dušo!
Ali, volim te, ostani sa mnom.
- Ne!
Ko si ti? - Ja sam Noa, a ti si Ali!
- Šta hoćeš? Šta radiš ovde?
- Dušo! - Ne zovi me dušo!
Ne prilazi! - Ali!
Upomoć, upomoć!
Upomoć! - Smiri se Ali, smiri se!
- Ne! Ne ti!
- Smiri se Ali, smiri se! Sve je u redu!
- Ne! Pustite...! - Smiri se Ali, smiri se!
- Ne! Pustite me! - Smiri se dušo, smiri se!
Neka mi neko pomogne! - Smiri se dušo!
- Pomozite! - Doktore!
Pričaj sa mnom.
- Neka mi neko pomogne! - Smiri se!
- Daj joj dva mililitra. - Ne! Ne!
Smiri se, Ali.
- Smiri se, da. - Jedan, dva...
-... tri.
- Ali, sve je u redu. U redu je. - Dobro, dobro, dobro.
Dobro, hajde da vidimo.
Hajde da vidimo. Ona je dobro.
- Dobro. Samo diši. - Ona je dobro. Ona je dobro.
Umiri se, diši polako, udahni, izdahni, polako.
- Opusti se... - Bićeš dobro, Ali.
- Opusti se. - Ali?
Biće dobro dušo.
Dobro jutro, g.Kalhun.
G. Kalhun!
Zovite Dr Karpenera!
Ne čujem otkucaje, nema pulsa. Ništa ne čujem.
Reci im da smo potpuno zatvoreni. Zovi me na mobilni.
Dobro, hoću.
Pričali smo o ovome.
Sve je u redu. Hajde, dušo.
Dobro, da, hajde, idemo.
Biće dobro dušo, hajde.
Znate g. Holmesa.
Samo pokušajte.
G. Kalhun!
Dobrodošli nazad!
Kako se osećate? - Dobro. Baš dobro.
Gde ste krenuli? - Da prošetam,
ne mogu da spavam.
Znate da ne smete, to je protiv pravila.
- Da, znam.
Vi niste krenuli u šetnju, zar ne?
Krenuli ste kod g. Ali.
Upravo sam izašao iz bolnice,
i nedostaje mi.
G. Calhoun,
Žao mi je, ali ne mogu da vas pustim da je vidite večeras.
Moraćete da se vratite u svoju sobu.
A ja...
sada idem dole
da uzmem šolju kafe,
neću biti ovde da vas proverim neko vreme,
zato ne pravite gluposti.
Zdravo.
Noa!
Zdravo dušo.
Žao mi je što nisam bio ovde da ti čitam.
Nisam znala šta da radim.
Bojala sam se da se nećeš vratiti.
Ja se uvek vratim.
Šta će se desiti?
Kada više ničega ne mogu da se setim?
Šta ćeš raditi?
Biću ovde,
nikada te neću napustiti.
Moram da te pitam nešto.
Šta, dušo?
Misliš li...
da naša ljubav...
može da stvori čudo?
Da, mislim.
To te svaki put vraća meni.
Misliš li da naša ljubav...
može da nas odvede zajedno?
Mislim da naša ljubav može da uradi sve što mi želimo.
Volim te.
I ja volim tebe, Ali.
Laku noć.
- Laku noć.
Videćemo se...