Undskyld...
Kom, lad os få dig gjort klar til at sove.
Jeg er ikke noget særligt. Blot en ganske almindelig mand.
Jeg har levet et almindeligt liv, ingen statuer er rejst af mig.
Og mit navn er snart glemt.
Men i én henseende har jeg haft så stor succes som nogen.
Jeg har elsket en af hele mit hjerte. Det har været nok for mig.
- Hva' så, Harry? - Jeg må ikke få lov til at dø.
Man kan jo ikke få det hele.
- Det er en stor dag i dag. - De siger du hver dag, gamle røver.
- Det er en skøn dag. Lad os gå ud. - Ellers tak.
Du må ud af det her værelse. Kom. Frisk luft vil gøre underværker.
Jeg er ked af det, men det er ingen god dag. Hun vil vist ikke noget.
Det er Duke. Han kommer for at læse højt.
Læse?
- Nej... Jeg ved ikke... - Kom nu. Ham vil du synes om.
Han er rigtig sjov.
Nå, hvor nåede vi til?
Nå jo, tivoliet. "Noah var der sammen med vennerne, Fin og Sara."
- Noah? - Det var der.
Den 6. juni 1940. Allie var 17.
- Den lille mand vinder en præmie. - Meget morsomt.
Den fik bare en. Der er pillet ved de der maskiner.
Hvad hedder I?
- Hvem er det sammen med Sara? - Allie Hamilton.
Hun er her med sin familie. Forældrene er styrtende rige.
Hej, skat! Se, jeg har vundet en præmie til dig.
- Vil du have candyfloss? - Hvor var det altså skægt.
- Har du lyst til at danse? - Nej.
- Hvorfor ikke? - Jeg vil bare ikke.
- Hun er sammen med os. - Vil du med i pariserhjulet?
Meget gerne.
Noah Calhoun. Han arbejder sammen med Fin på tømmerpladsen.
Så du, hvor tæt på han stod?
Sådan er Noah. Det undrede mig, han kom hen. Han synes vist om dig.
- Hvad laver du? - Det må man ikke!
Du får penge, når jeg kommer ned. Noah Calhoun. Rart at hilse på dig
- Hvem er han? - Jeg vil gerne invitere dig ud.
- Man må kun være to i en stol, Noah! - I orden, Tommy.
- Du bliver slået ihjel! - Hold op, Noah.
- Vil du så med? - Hvad? Nej!
- Nej? - Det var det, hun sagde.
- Hvorfor ikke? - Fordi jeg ikke har lyst.
Jamen, så har jeg jo intet valg.
- Hold så op med det pjat! - Nu spørger jeg én gang til.
Vil du... gå ud med mig eller ej?
- Hånden glider. - Grib fat, din idiot.
- Ikke før hun siger ja. - Okay! Jeg går ud med dig.
- Ikke som en tjeneste. - Nej! Jeg har lyst.
- Sig det. - Jeg har lyst.
- Jeg har lyst til at gå ud med dig! - Så gør vi det.
- Du synes nok, du er enormt kvik. - Det var ikke sjovt!
Bare lad mig om det.
Hvad laver du? Lad være. Vil du ikke nok lade være, Allie?
- Nu er du ikke så kæphøj mere, vel? - Det skal du få betalt.
Se lige der. Det er pigen fra tivoliet, ikke?
- Kan du huske mig? - Ja da. Hr. Underbuks, ikke?
Jeg er ked af den historie. Det var dumt at kravle rundt i pariserhjulet.
Men jeg måtte være tæt på dig. Jeg blev draget imod dig.
Sikke en replik. Bruger du den på alle piger?
- Nej. - Jeg så dig og miss Ribbons.
- Hvad skal du i aften? I weekenden? - Hvorfor?
- Vores aftale. Den, du sagde ja til. - Nej.
- Du lovede. Du svor. - Jeg har vel ombestemt mig.
Jeg ved, jeg bare er en beskidt fyr, og du kender ham slet ikke.
Men jeg kender mig.
Og når jeg ser noget, jeg kan lide, så må jeg... Så elsker jeg det.
- Så bliver jeg helt vild. - Hvad taler du om?
Dig.
Du er god.
- Nej, du misforstår mig. - Du er god. Fantastisk.
- Jeg er imponeret. - Normalt er jeg altså ikke sådan.
Jeg kan være sjov, hvis du vil have det. Tænksom... Klog.
Overtroisk. Modig.
Og jeg kan være letbenet. Du kan bare sige frem.
Sig, hvad du vil have, så er jeg det.
Du er dum.
Det kan jeg også være.
- Én aftale! Hvad kan det skade? - Nej tak.
- Hvordan kan jeg lave om på det? - Du finder nok på noget.
- Tror du, hun kommer? - Alt er i vinkel. Vi mødes her.
Hvad sagde jeg? Kom.
- Hold da op! Sikke et sammentræf! - Jeg skal lige tale med dig.
Allie, du kan godt huske Noah, ikke?
Davs. Det er rart at se dig igen. Du ser godt ud.
- Tak. - Rigtig, rigtig godt.
Dét gør du. Og du også. Og jeg ser godt ud, så skal vi ikke se den film?
- Vent på mig. - Hvad foregik der i filmen?
Værsartig.
- Har du lyst til at gå? - Hvad sker der?
- Vi spadserer. - Er I forelskede?
- Så er jeg med. Det er I altså. - Farvel.
Den var sjov.
Jeg har ikke været i biografen i mange år.
- Ikke siden jeg var lille. - Hvad?
Nej. Jeg har haft travlt. Jeg har ikke så meget tid.
Travlt?
Jeg har et stramt skema. Mine dage er planlagt i detaljer.
Jeg står op, spiser morgenmad. Så matematik og latin og frokost.
Tennislektion, danselektion. Af og til begge dele. Fransk.
Klavertime og middag. Så er jeg sammen med familien.
Og så skal jeg have læst.
- Det lyder som vejen til succes. - Ja. Vi søger ind på nogle colleger.
Radcliff, Sarah Lawrence... Det er dem, vi kunne tænke os.
Hvem er "vi"? Du sagde "Det er dem, vi kunne tænke os."
Mor og far. Vi beslutter alting sammen.
Alting?
Nej. Ikke alting. Men de vigtige ting, ja.
Og alt andet får du lov at beslutte helt alene?
- Nu skal du ikke være spydig. - Det må du meget undskylde.
Jeg prøver at gætte, hvad du laver for din fornøjelses skyld.
Jeg mener...
Alle de ting, du skal, ikke? Hvad laver du af lyst?
Det har jeg jo lige sagt.
- Jo, men det overrasker mig. - Hvad?
Jeg har hele tiden ment, du var...
Var hvad?
- Fri. - Hvad?
Fri.
- Jeg er da fri. - Du virker ikke sådan.
Men det er jeg altså.
- Kom, jeg vil vise dig noget. - Hvad nu?
- Vi bliver kørt ned. - Af alle de mange biler?
Min far og jeg tog tit herud og lagde os og så lyset skifte.
Vi så på, at det skiftede fra grønt til rødt til gult.
- Du kunne jo prøve. - Nej.
- Hvorfor ikke? - Fordi... Rejs dig nu op.
Der har du dit problem.
Du gør ikke, hvad du har lyst til.
Godt...
- Hvad nu, hvis der kommer en bil? - Så dør man.
Slap nu af. Og tro på mig. Du trænger til at lære tillid.
Jeg maler.
Du spurgte, hvad jeg gjorde af lyst. Jeg elsker at male.
Er det rigtigt?
Det meste af tiden farer der en masse tanker rundt.
Men når jeg har en pensel i hånden, bliver verden ligesom rolig.
Kan du så komme væk fra gaden!
Har du det godt?
Hvorfor griner du?
Det var sjovt.
- Har du lyst til at danse? - Ja.
Nu? Her?
- Man må ikke danse midt på gaden. - Hvem sagde noget om gaden?
- Og vi har jo ikke nogen musik. - Så laver vi den.
- Du synger rædsomt. - Det ved jeg godt.
Men jeg kan lide sangen.
"Sydens somre er ligeglade med den unge kærligheds prøvelser. "
"Fulde af advarsler og tvivl var Noah og Allie et overbevisende billede -
- på en dreng og en pige, der drog ad en lang vej uden at ænse følgerne."
- De blev forelskede, ikke? - Jo, de gjorde.
Godt. Den slags historier synes jeg om. Fortsæt.
"Efter den aften tilbragte Allie og Noah al deres tid sammen. "
"Snart var de uadskillelige."
Dejligt.
"De smukt dryppende fragmenter, den skødesløse linje, en for en, -
- som jeg kalder dem til mig eller skåler for dem."
"De sande digte, dem, vi kalder digte, blot billeder."
"Digtene om nattens lukkethed og om mennesker som mig."
"Dette digt, dryppende sky og uset, som jeg og alle mennesker bærer."
Ikke ringe af Whitman. Du har da vist fået besøg.
- Undskyld. Jeg ville ikke forstyrre. - Du skal ikke undskylde. Kom herop.
Vi kan godt bruge noget andet end duften af tømmer.
- Det er Allison Hamilton. - Glæder mig.
- Allie. I lige måde, mr. Calhoun. - Mr. Cal... Er jeg en gammel mand?
Sig dog Frank. Kom og sid ned.
Så det er Allie. Hun er køn. Meget kønnere, end du har sagt.
- Er det sandt? - Nej.
- Hvad har du der? - Det er noget til dig.
Lad os se.
Har du lavet det? Hvor er det smukt. Der har vi fandeme et maleri.
- Jeg ved lige, hvor det kan hænge. - Sikke et fint digt. Hvad var det?
Whitman... Som lille stammede han skrækkeligt.
- Far! - Det vidste jeg ikke.
- Jeg hakkede i det. - Hvad er forskellen?
Han var helt uforståelig, så jeg lod ham læse digte op. Kønt lød det ikke.
- Men hans stammen forsvandt. - Det var da en god idé.
Ufatteligt... Ufatteligt.
Jeg holder af Tennyson, men han kan lide Whitman.
- Hvad med lidt morgenmad? - Far, klokken er ti.
Man kan sgu spise pandekager når som helst. Vil du have morgenmad?
"Det var en usandsynlig romance. Han fra landet, hun fra byen. "
"Verden lå for hendes fødder, han havde ikke salt til et æg. "
Kom, Noah!
Se os!
- Hvad laver vi? - Kan jeg have været fugl engang?
- Hvad mener du? - Reinkarnation.
- Det ved jeg ikke. - Det tror jeg, jeg kan have været.
- Sig, jeg er en fugl. - Nej.
- Lad være. - Sig, jeg er en fugl.
- Hold op. Stop. Det er du ikke. - Sig det!
Du er en fugl.
Sig så, at du også er en fugl.
Hvis du er en fugl, er jeg en fugl.
Klar. På tre. Stille og roligt på tre.
En, to...
Tre. Hop i vandet! Hop!
Undskyld. Hop i vandet, skat.
- I vandet med dig! - I vandet!
- Kom nu! - En, to, tre.
"De var ikke enige om så meget, faktisk sjældent om noget. "
"De skændtes konstant. Og de udfordrede hinanden dagligt. "
"Men uagtet forskellene, var der ét, de havde til fælles. "
"De var helt vilde med hinanden."
- Jeg må af sted. - Nej!
- Davs, Allie. - Far!
Jeg havde ikke set dig. Der forskrækkede du mig godt nok.
Du er blevet gode venner med knægten der.
Ja.
Inviter ham hjem på søndag, så vi kan hilse på den unge mand.
- Tak, far. - Godnat.
Så siger han: "Jeg forstår det ikke, far. Teoretisk er vi millionærer."
"Men i virkeligheden lever vi sammen med en flok ludere."
- Den fortalte biskop Stevens. - Fjern venligst vinen fra min mand.
- Og hvad laver du så? - Jeg arbejder på tømmerpladsen.
Mest med opskæring, modtagelse af tømmer og afbarkning.
Det lyder da dejligt.
Undskyld, men hvor meget giver det?
Hvor meget jeg tjener?
40 cent i timen.
Ikke det store, men jeg har ikke brug for så meget, og jeg sparer op.
Skal vi spise?
Nå, Noah, du og Allie har været meget sammen.
I må være utrolig glade for hinanden.
- Er det ved at blive alvor? - Ja.
Sommeren er næsten forbi. Hvad gør I så?
Charleston ligger kun et par timer væk.
Allie skal jo på Sarah Lawrence.
- Har hun ikke fortalt det? - Nej.
Jeg har først lige fået brevet.
Sarah Lawrence ligger i New York.
- Det var jeg ikke klar over. - Anne, konversationen er for stiv.
Lad dog børnene more sig uden at du leger inkvisition.
- Mine læber er lukkede. - Jeg kan en anden om nonnen...
Det barn er for sprælsk for en med hendes baggrund.
- Det er bare en sommerforelskelse. - Det er problemer.
Er det Allie?
Skal vi tage et eller andet sted hen?
Bliv lige her.
Allie!
Kom!
Et skridt fremad.
Et skridt. Du må ikke åbne øjnene.
Windsor-huset. Bygget i 1772.
Det siges, at Francis Marion friede til sin kone på trinnene her.
Pas på, den er i stykker. Prøv at se.
- Huset er jo gigantisk. - Ja, en gigantisk møgbunke.
En dag køber jeg det og sætter det i stand. Det skal bare have nyt gulv.
- Og nye vægge og nyt tag. - Er det det hele?
- Og vandrør og el. - Og møbler.
Men det ligger ved vandet. Og der er en lade, jeg kan bruge til værksted.
Hvad med mig? Har jeg intet at skulle have sagt?
- Vil du gerne have det? - Ja, jeg vil.
- Hvad vil du have? - Et hvidt hus med blå skodder.
Og et værelse med udsigt til floden, så jeg kan male.
Ellers noget?
En veranda rundt om hele huset, så vi kan drikke te og se på solnedgangen.
- Lover du mig det? - Det lover jeg.
- Godt. - Hvor skal du hen?
Herind.
Jeg kan ikke spille "prinsesse toben", når du gør sådan.
Elsk med mig.
Noah...
Jeg ved, jeg sagde, vi skulle elske, men du må vist tale mig igennem det.
- Ja... Alt vel? Gør det ondt? - Nej, nej.
Jeg tænker bare så mange tanker og så...
Pyt med det.
Hvad tænker du lige nu? Lige i dette sekund?
Vidste du, det her ville ske, da du tog mig med?
- Nej. - Nej? Tænkte du ikke på det?
- Vel har jeg da tænkt over det. - Har du? Hvad har du tænkt?
Jeg snakker for meget, ikke? Nu holder jeg min kæft.
På æresord.
Har du det godt?
Jeg forstår bare ikke, hvorfor du er så stille. Har du ikke bare én tanke?
Jeg er ved at blive skør, men du har det fint.
Er du slet ikke urolig for noget som helst?
Undskyld.
Det skulle være så perfekt, og så kan jeg ikke holde mund.
Jeg elsker dig.
Er du klar over det?
Og jeg elsker dig.
Ja...
Du skal ikke, hvis ikke du har lyst.
Jeg har lyst.
- Noah! Noah! - Forsvind!
Allies forældre går amok. Samtlige betjente leder efter hende.
- Har I sendt politiet ud efter mig? - Ja, vi har.
- Gud være lovet, du er uskadt. - Det er min skyld, mr. Hamilton.
Må vi lige få lov? Jeg vil godt tale med min datter. Alene, unge dame.
- Tak for hjælpen. - Det var så lidt, John.
Kør nu lige hjem. Klokken er mange.
Det er altså ikke hendes skyld. Jeg holdt ikke øje med tiden.
Sid ned.
Hun fjanter rundt med ham klokken to om natten. Det må have en ende.
Jeg har ikke brugt 17 år på at give min datter alt, -
- for at hun kan spilde det på en sommerforelskelse og blive gravid.
Han er en sød dreng, men han er...
Han er underklasse og ikke noget for dig.
Du rører mig ikke.
- Du ser ham ikke mere. Slut. - Det er ikke slut. Det er det ikke!
- Du afgør ikke, hvem jeg må elske. - Elske?
- Jeg elsker ham, far, elsker ham. - Han passer ikke til dig, skat.
- Jeg elsker ham. - Du er 17 og ved intet om kærlighed.
Men det gør du? Du ser ikke på far, som jeg ser på Noah.
Der er hverken berøring, latter eller leg. Du ved intet om kærlighed.
Noah...
Vent. Går du?
Undskyld. Jeg aner ikke, hvad jeg skal sige. Det er så ydmygende.
- Det går nok. - Nej, det gør ikke.
- Jeg er nødt til at gå. - Det må du ikke.
- Der er noget, jeg må overveje. - Hvad?
Kom her. Sig noget. Sig noget!
Hvad? Du skal... Du skal af sted!
Du rejser.
Jeg bliver her. Og det glæder mig, at du gør det.
- Der venter dig så meget. - Sådan må du ikke sige.
Det er jo sandt! Jeg får aldrig fine ting, fornemme ting.
- Det står ikke i mine stjerner. - Jeg kan bare blive her.
- Nej! Det er præcis det, jeg mener. - Så kan du tage med.
- Til New York? - Ja!
Hvad skulle jeg i New York?
Være sammen med mig.
Jeg ved ikke...
Vi behøver ikke at finde ud af det nu. Vi ser, hvad der sker.
- Siger du, at du slår op? - Jeg siger, at vi må se tiden an.
Slår du op?
Jeg kan ikke se, hvordan det skulle kunne gå.
Jaså...
Det her må du ikke gøre. Du mener det ikke.
Hvis du gør det, hvorfor så vente, til sommeren er forbi? Gør det nu!
Kom så. Kom så. Gør det.
Gør det. Gør det nu.
Hold op!
Så gør jeg det. Det er forbi. Det er forbi.
- Kom her. - Du rører mig ikke. Jeg hader dig!
- Nu går jeg. - Ja, gå.
Forsvind.
Nej, vent. Det er ikke rigtig slut vel?
Vi skændes bare. I morgen er det aldrig sket, vel?
- Væk? - Væk.
- Hun må have været knust. - Det var hun.
Han ville gøre det rigtige. Men han skulle have sagt til forældrene, -
- at de kunne proppe det hele op, hvor solen ikke skinner.
"Næste dag vågnede Allie op til en fuldstændig forandret verden. "
- Hvad sker der? - Vi tager hjem.
Nu? Vi skulle jo først rejse om en uge.
Kom i tøjet og spis morgenmad. Willow pakker for dig.
- Det gør jeg gerne. - Du rører intet. Jeg rejser ikke.
- Jo, du gør, Allie. - Nej, jeg gør ej!
Du rejser, hvad enten du vil eller ej.
Om så Aaron skal smide dig over skulderen og bære dig, rejser du.
Fin!
- Hvor er Noah? - Ude med et læs.
- Hvad sker der? - Jeg rejser.
- Rejser du? Hvornår? - Nu. I dag.
Du skal sige noget til Noah.
Sig, at jeg elsker ham. Og sig, at jeg er ked af det hele.
Vi var sammen hele natten. Jeg har aldrig set ham så trist. Det er slut.
- Gør det ikke sværere. - Nej, nej, det er ikke slut.
Vi skændtes, men det er ikke slut.
Det er det. Lad det ligge. Giv slip.
Jeg kommer nu.
Hør nu her. Han forstår det, selv om det er hårdt.
Sommeren er forbi, du skal hjem.
Vil han i forbindelse med dig, skriver han. Og hvis ikke...
Godt... Vil du så bare sige til ham, at jeg elsker ham? Vil du det?
Det skal jeg nok.
Farvel, Fin.
Er hun rejst?
"Sommerromancer ender af alle mulige årsager. "
"Men de har alle ét til fælles."
"De er som stjerneskud, strålende sekunder af lys på himlen."
"Et flygtigt glimt af evigheden, og så er de væk."
"Noah var desperat. Han skrev til Allie, at han var ked af bruddet. "
"Han skrev, at han elskede hende og ville se hende igen. "
"Og hvis hun skrev, ville han komme, uanset hvor hun var. "
"Han skrev et brev om dagen i et helt år. 365 breve. "
"Men alle forblev ubesvarede."
- Ingenting? - Desværre.
"Efter et års tavshed besluttede han at begynde på en ny tilværelse. "
"Han skrev et afskedsbrev, hvorpå han og Fin pakkede deres tasker-
- og drog mod Atlanta. "
... Og der er krigstilstand -
- mellem USA og Japan...
...værne om USA's forfatning mod enhver fjende...
"Noah og Fin meldte sig sammen."
"Og efter to års jagt på Rommel i Nordafrikas ørken, -
- kom de til Pattons 3. Armé i Europa. "
Fin!
Modsiger jeg mig selv? Godt, så modsiger jeg mig selv.
"Det var Allies 3. collegeår, da hun meldte sig som sygehjælper. "
"For hende var alle de lemlæstede mænd på lazarettet Noah. "
"Eller en kampfælle fra junglen eller en kold, sneblæst vej. "
Jeg løfter dig lige. Klar?
Og så over med benet.
Ned på skamlen. Kan du klare det?
Frøken, må jeg spørge om noget?
Du har jo ikke ring på.
Så jeg har tænkt på, om jeg må invitere dig ud.
- Hvabehar? - Og lave noget sammen.
Før du siger nej, skal du lige vide, at jeg er en glimrende danser.
Og at mine hensigter er aldeles uhæderlige.
Godt, casanova, kom så.
Lad os lige få dig på højkant, før vi laver aftaler, ikke?
Kors, se lige ham.
Sikke en drømmefyr.
- Hvad skal han her? - Han kigger på dig.
Åh, frøken...
Jeg har det meget bedre.
Så hvad med vores aftale?
"Det overraskede Allie, så hurtigt hun forelskede sig i Lon Hammond. "
"Han var flot, klog, sjov, kultiveret og charmerende. "
"Og han var af gammel, velhavende sydstatsslægt og uhyre rig. "
- Hvor skal I hen? - Vi ses, skat.
Jeg har tænkt over, hvorfor vi ikke skulle gifte os.
- Hvorfor ikke? - Jeg kunne ikke komme på noget.
Men så gik det op for mig. Dine forældre.
- Mine forældre? - Netop. Din far og mor.
Problemet er, at de elsker mig. Jeg er lige den, de vil se dig gift med.
Jeg er rig og fra syden og har et ordentligt job.
Jeg er en fantastisk danser og utrolig kvik.
Så hvad er problemet?
Hvis du gifter dig med mig... Hør nu efter.
Så har du tabt en livslang, trodsig kamp imod dem.
- Hvad gør vi? - Aner det ikke.
Så du må sgu gifte dig med mig. Du er nødt til det.
Er jeg?
For så ved dine forældre, at du altid er ked af ikke at kunne skuffe dem.
Du har vist overset en lille detalje.
Du skal have deres tilladelse.
Og du har muligvis overvurderet deres følelser for dig.
- Det tror jeg ikke. - Hvorfor ikke?
- Jeg har spurgt, og de sagde ja. - Hvad?
Og en ting mere.
Jeg elsker dig. Vil du gifte dig med mig?
Jeg ved, jeg fjoller meget, men jeg er skør med dig.
Vil du gifte dig med mig og gøre mig til verdens lykkeligste mand?
Ja.
- Bliv der. - Hvad skal du?
Mor!
Undskyld! Alle her skal bare vide, at den unge dame og jeg skal giftes!
"Hun gik helt ind for det, men forstod ikke, -
- hvorfor hun i samme øjeblik, hun sagde ja, så Noahs ansigt for sig. "
Hvor er det dejligt at se dig. Lad mig se. Bløder du noget sted?
Alt vel? Jeg elsker dig.
Der er noget, du skal se.
Hvad sker der? Hvad nu?
Her. Jeg har solgt huset.
- Har du solgt det? - Jeg skal ud sidst på måneden.
Med det og din løn skulle du kunne købe det.
- Hvad? - Dit drømmehus. Windsor-huset.
Lad nu være. Jeg talte med banken, og de vil godt give dig lånet.
- Jeg kan ikke lade dig sælge huset. - Det er solgt.
Det er kun godt. Du skulle tage og gøre det.
- Hov, hvor skal du bo? - Hos dig, fjols. Hvor ellers?
Jeg hjælper med istandsættelsen.
"Noah kastede et blik på huset, men så kun én ting. "
"Allie."
"Han besluttede at føre sin drøm ud i livet. "
"Han ville genopbygge det gamle hus fra jorden. "
"Og da han tog til Charleston for at få byggeriet godkendt, -
- tilsmilede skæbnen ham. "
- Stands bussen! Stands bussen. - Beklager, kammerat.
- Stands nu. - Forstår du engelsk?
Ingen stiger af, før vi når endestationen.
"Efter at have set Allie skete der noget inde i Noah. "
"Han fik den idé, at hvis han satte det gamle hus i stand, -
- ville Allie finde ud af at komme tilbage til det. "
"Nogle kaldte det kærlighedsmøje, andre kaldte det noget andet. "
"Men i realiteten var Noah blevet en smule sindssyg. "
Undskyld... Det er spisetid. Der er frokost i Solstuen.
Melonen er lækker. Jeg tog lige en bid.
Mødtes de nogensinde igen? Noah og Allie?
Jeg skal vel ikke spolere det hele, før jeg når til det gode?
Hvor nåede jeg til?
"Da Noahs far døde i november, var huset alt, hvad han havde. "
"Endelig fik Noah gjort huset færdigt. "
"Han betragtede sit værk, drak sig plakatfuld i ti dage, -
- overvejede at brænde det af og satte det så til salg. "
Så meget vil jeg tilbyde.
"Flere var interesserede, men han fandt altid grunde til at afslå. "
"Enten var budene for lave, eller også var huset med ét mere værd. "
Det er mange penge. Men jeg køber det.
- 50.000 dollars. - Det er over mit krav.
Korrekt. Meget over.
"Han meddelte køberen, der ville betale 5000 over, -
- at det var unormalt, og at ingen galning skulle bebo hans hus. "
"Han bearbejdede sin desillusion over livet ved at ro hver morgen. "
"Og til at dæmpe ensomhedens brod var der Martha Shaw. "
"Martha var krigsenke og boede i Quail Ridge, en by lidt derfra. "
- Vil du med på skovtur i morgen? - Jeg skal arbejde.
- Vi kan ro ned ad åen. - I næste uge.
- Vi kunne køre et sted hen. - Nej.
Jeg spørger bare.
Hvad vil du, Noah?
Hvad mener du med det?
Med mig?
Indimellem når du taler til mig, ser du mig slet ikke.
En kvinde ved, når en mand ser hende i øjnene og ser en anden.
Du ved, at jeg vil give dig alle de ting, du gerne vil have. Ikke?
Men jeg kan ikke.
For de er væk.
De er ødelagt.
Ikke?
- Er sløret for meget af det gode? - Er du skør? Du ser pragtfuld ud.
Du ser strålende ud, skat.
Vent, til Lon ser dig i den kjole!
- Han får aldrig øjnene fra dig. - Eller fingrene.
Ifølge "Daily Journal", bliver du selskabslivets midtpunkt i vinter.
I vinter? Det bliver et bryllup, byen aldrig har set magen til.
Hun planlægger ikke, hun smeder rænker.
Guvernøren kommer også.
Åh nej...
Nå, Savannah?
- Memphis? 89? Godt. - Der er en gæst.
Jamen, goddag! Jeg vidste ikke, du kom.
- Jeg burde have ringet. - Du behøver da ikke at ringe.
Kan vi lige få et minut?
Hvad har du på hjerte?
Jeg maler ikke mere. Engang malede jeg.
- Altid. Og jeg elskede det. - Det vidste jeg ikke.
- Så mal. - Det vil jeg.
- Jeg går i gang. - Fint.
Er alt vel?
Jeg trænger til at komme væk.
Der er noget, jeg må ordne.
- Skal jeg være bekymret? - Det tror jeg ikke.
Det beroliger mig.
Hør her, har du det godt?
Så tag af sted. Gør det, der er nødvendigt.
Det er normalt at få kolde fødder.
Nej, jeg fortryder ikke.
Jeg elsker dig.
Jeg kommer hjem fra Seabrook om nogle dage.
- Seabrook? - Ja. Seabrook.
Dav.
Jeg så dit billede i avisen. Det med dig og huset.
Og ville bare finde ud af, om du havde det godt.
Jeg var ikke i nærheden eller noget i den retning, men...
Har du det godt?
Godt.
Jeg dumme kvindemenneske. Jeg skulle ikke være kommet.
Vil du med ind?
- Det er en god historie. - Det glæder mig, du synes om den.
- Jeg har vist hørt den før. - Ja.
Måske mere end en gang.
- Lægen vil tale med dig. - Mig?
- Ham. - Han er jo ikke færdig.
Jeg læser videre, når jeg har været hos lægen.
Nu går du ingen vegne. Jeg kommer straks igen.
Imens vil du måske spille lidt klaver? Det holder du jo af.
Gør jeg? Jeg kender ingen melodier.
- Men du kan læse noder. - Er det sandt?
- Hvem er De? - Dr. Barnwell, den ny læge.
Vi har ikke hilst på hinanden, jeg ville lige undersøge Dem.
Godt. Jeg kan se, De har haft to hjertetilfælde på halvandet år.
- Små. Det ene var angina. - Var der komplikationer?
- Næ. Jeg har det fint. - Godt. Træk vejret dybt.
En gang til.
Og træk vejret dybt.
Og en gang til.
- Flot. Tager De fortsat medicin? - To gange dagligt.
Godt, godt, godt. Tag bare skjorten på.
De læser nok højt for miss Hamilton.
For at hjælpe hende til at huske. De tror ikke det hjælper?
- Næ. - Hun husker, doktor.
Jeg læser højt, og hun husker. Ikke altid. Men hun husker.
Senildemens er uhelbredelig. Det kan kun gå tilbage.
- Efter et vist punkt er det slut. - Det siger man jo.
De må bare ikke blive for optimistisk.
Videnskaben når kun et stykke vej. Derefter er det Gud.
Pokkers, jeg glemte at vende siden. Er De færdig?
De må have vendt siden.
Nej. Det der spiller hun efter hukommelsen.
- Han hedder Lon Hammond Junior. - Som i firmaet "Hammond Cotton"?
- Som i "Hammond Cotton". - Ham må dine forældre elske.
Han er en rigtig god mand. Du ville synes om ham.
- Elsker du ham? - Ja, jeg gør.
Jeg elsker ham højt.
Jamen, det er så det. Du gifter dig med Lon, og vi kan være venner.
- Ikke? - Jo.
Er du sulten? Vil du blive til middag?
Jeg bliver altså nemt pløret.
- Et par til, og du må bære mig ud. - Jeg vil nødig udnytte situationen.
- Det vover du ikke. Jeg er gift. - Ikke endnu.
Hvad er der?
Hvorfor ser du sådan på mig?
Jeg mindes bare.
Værelset her.
Var det her...?
Er det det her værelse?
- Jeg er mæt. - Jeg med.
"Hvor dine fingre gør mig døsig. Din ånde falder om mig som dug."
"Din puls luller mine ørers trommer, jeg er ét fra hoved til fod."
"Herligt nok."
Det var virkeligt, ikke?
Dig og mig.
Så længe siden, og vi var bare børn.
Men vi elskede virkelig hinanden. Ikke?
Jeg må af sted.
Farvel.
Kan du komme tilbage i morgen? Der er et sted, jeg vil vise dig.
Vil du ikke nok?
"Hun var tilbage i hans liv som en pludselig flamme, -
- der strålede i hans hjerte. "
"Noah tænkte hele natten over smerten, -
- der ville ramme ham, hvis han mistede hende igen."
Bare jeg kunne lure slutningen.
- Så er børnene her. - Børn?
Ikke dine, hans.
- Gør det noget? - Jeg vil meget gerne hilse på dem.
Hej, far.
- Dav. Jeg hedder Allie. - Davs. Mary Allen.
- Dav. Maggie. - Davs, Maggie. Dav med dig.
- Hej. Davanee. - Sikke et fint navn.
Jamen, du godeste. Tak.
- Og hvem er det? - Edmond.
Jeg tror, jeg går op og tager min eftermiddagslur.
Kom du her.
- Jeg læser mere senere. - Godt. Tak.
Jeg er så glad for at have truffet jer. Farvel.
- Hun synes at have det godt i dag. - Hun har det godt.
Der er noget ved dagen i dag. Måske er det en mirakeldag.
Far, kom hjem.
Mor kender os ikke. Hun kan ikke genkende dig.
Vi savner dig. Det er skørt, at du bor her.
Vi vil alle sammen hjælpe til. Vi kan skiftes til at besøge hende.
Hør nu her. Det er min elskede derinde.
Jeg forlader hende ikke.
Mit hjem er her nu. Jeres mor er mit hjem.
- Hejsa. - Hej. Hvem er det?
- Lon. Hvem troede du? - Ikke nogen.
Jeg blev bare overrasket. Hvordan fandt du mig?
Der er kun et hotel, og jeg var ved at blive urolig. Hvor har du været?
Alt vel? Jeg føler mig dum, for jeg har ringet 100 gange.
Jeg har det fint.
- Har du noget at fortælle? - Nej... Nej.
Godt.
Jeg elsker dig. Jeg ringer i morgen.
Noah!
Davs.
Vi må skynde os. Vi får regn.
- Synes du om det? - Det er eventyrligt.
- Det er som en drøm. - Vil du fodre dem?
- Hvad laver de her? - Jeg ved det ikke.
- De skulle trække mod Guatemala. - Bliver de her ikke?
Nej. De tager tilbage, hvor de kom fra.
- Du er anderledes. - Hvad mener du?
Dit udseende. Det hele.
Du ser også anderledes ud. Men på en god måde.
Men du er nu alligevel ligesom den samme.
- Er jeg? - Ja.
- Og du gennemførte det. - Hvad?
Det hele. Huset...
Det er smukt, hvad du har opnået.
Jeg lovede dig jo, at jeg ville.
Skønt. Vi må af sted.
Hvorfor skrev du aldrig?
Hvorfor? For mig var det ikke forbi.
Jeg ventede på dig i syv år. Nu er det for sent.
Jeg skrev 365 breve til dig.
Jeg skrev til dig hver dag i et år.
- Skrev du? - Ja!
Det var ikke forbi.
Det er det stadig ikke.
Sig, det er løgn...
Er det det, jeg har savnet i al den tid?
Lad os gøre det igen.
Noah.
Noah...
Vågn op.
Du prøver at slå mig ihjel, kvinde.
Jeg trænger til hvile og til mad, så jeg kan genvinde mine kræfter.
Godt. Hvad vil du have?
Pandekager.
Og bacon. Og lidt kylling.
Det er hende, ikke?
Må jeg hilse på hende?
- Jeg vil meget gerne... - Det er ingen god idé, Martha.
Er det Martha?
Dav. Jeg hedder Allie. Dig har jeg hørt meget om.
- Jeg har også hørt meget om dig. - Vil du ikke indenfor?
Er du sikker?
Noah talte lige om, hvor sulten han var. Du kan lave en kande te.
Kom.
- Det var hyggeligt at møde dig. - I lige måde.
Hun er fantastisk. Det er hun virkelig.
Jeg er glad for, at jeg kom, Noah.
Jeg havde glemt, hvordan det er.
For første gang siden jeg mistede Richard, -
- føler jeg, at jeg har noget at glæde mig til.
Du så så fredfyldt ud. Jeg kunne ikke vække dig.
PS: Følg pilene til en overraskelse.
Lon er på vej.
Din far talte over sig om Noah, og da Lon ikke hørte fra dig, kørte han.
Det er jo fint. Dig, mig, Noah og Lon. En stor, lykkelig familie.
Fortæl om brevene, mor. Passer det?
Ja.
Du så mig græde mig i søvn måned efter måned.
Men sagde aldrig et ord. Hvor kunne du?
- Undskyld. - Undskyld?
- Du har smadret mit liv. - Jeg gjorde det, og det var forkert.
Men hold op med at dramatisere og tag lige en smule ansvar.
Du tog hertil vel vidende, at det her ville ske.
Så nu er jeg en mær. Du er altså utrolig. Helt utrolig.
Se at få tøj på. Vi kører en tur.
- Hvorfor skulle jeg det? - Fordi jeg nok trods alt kender dig.
Og du skal ikke en dag tro, at du måske ville have handlet anderledes.
Hvad skal vi her, mor?
Kan du se manden der?
Man kan ikke se det på ham nu, men for 25 år siden...
...var han noget helt for sig. Vi var ude af os selv af kærlighed.
Din morfar blev naturligvis rasende, så vi besluttede at stikke af.
Vi nåede ikke engang til næste by, før politiet fik fat i os.
Det var dengang.
Nogle gange, når jeg er i nærheden, standser jeg for bare at se på ham.
Og prøver at forestille mig, hvor anderledes mit liv kunne have været.
Du skal vide, at jeg elsker din far.
- Mor... - Nej, det her er sgu vigtigt!
Det gør jeg. Han er en vidunderlig mand.
Han er god mod mig, og jeg fortjener ham ikke.
Jeg elsker ham, Allie. Jeg elsker ham.
Det ved jeg godt.
Det her er så pinagtigt, og jeg er en tåbelig kvinde.
Sådan en gammel tudemarie.
Det er tosset.
Jeg ved ikke engang, hvem han er.
Så tak...
Allie.
Jeg håber, du gør det rigtige valg.
En interessant morgen.
Lon er kommet til byen.
Er han her?
Vi så hans bil på vejen. Ved hotellet.
Jeg kan se, du har fået mine breve.
Endelig.
Hvad har du tænkt dig at gøre, Al?
Jeg ved det ikke.
Er vi tilbage ved det?
Er vi der igen? Hvad med de sidste par dage? De har været der.
Ja, og de har været vidunderlige. Men også meget uansvarlige.
Min forlovede bliver sønderknust...
Du elsker altså med mig og tager hjem til din mand?
- Var det planen? Dumpede jeg? - Jeg har givet en mand mit ord.
- Er dit ord ikke ret laset nu? - Det må jeg finde ud af.
Det her drejer sig ikke om dit løfte og ikke om, at du følger dit hjerte.
Det handler om tryghed. Om penge! Han har masser af penge!
- Hvor jeg dog hader dig. - Hvis du går, hader jeg dig.
- Har du fattet noget som helst? - Næ. Jeg har misforstået signalerne.
Du keder dig. Du var her ikke, hvis ikke du manglede noget.
Din arrogante skiderik.
- Kan du ikke bare blive hos mig? - Hvorfor? Vi skændes allerede.
Det er jo det, vi gør. Vi skændes. Du siger, jeg er en arrogant skid.
Og jeg siger, du er røvirriterende. Hvilket du er 99% af tiden.
Jeg er ikke bange for at såre dig, og så er du røvirriterende igen.
- Og så? - Det bliver møghårdt.
Og vi må kæmpe med det. Men jeg vil, for jeg vil dig.
Hele dig, altid. Dig og mig, hver dag.
Vil du gøre mig en tjeneste?
Vil du forestille dig dit liv? Om 30 år. Om 40 år.
Hvordan ser det ud? Hvis det er sammen med ham, så gå.
Jeg kan godt miste dig igen, hvis jeg tror på, at det er, hvad du vil.
- Men vælg ikke den nemme løsning. - Uanset hvad bliver nogen såret.
Hold op med at tænke på, hvad alle andre vil.
Hvad jeg vil, hvad han vil, hvad dine forældre vil. Hvad vil du?
Hvad vil du?
For fanden da... Hvad vil du?
Jeg er nødt til at gå.
Kæreste Allie. Jeg kunne ikke sove, for jeg ved, det er forbi.
Jeg er ikke bitter, for jeg ved, at det, vi havde, var virkeligt.
Og hvis en dag i fremtiden vi mødes i vores nye liv, -
- vil jeg smile til dig og huske på vores sommer under træerne.
Hvordan vi lærte af hinanden med voksende kærlighed.
Bedst er den kærlighed der vækker sjælen -
- og får os til at række ud efter mere.
Og som tænder vores hjerter og giver os sjælefred.
Det har du givet mig, og det håber jeg at have givet dig for altid.
"Jeg elsker dig. Vi ses. Noah."
Det er smukt.
- Det er en smuk historie. - Det er det.
Jeg ved ikke hvorfor, men den gør mig trist.
Jeg ved, at du føler dig fortabt. Men bare rolig.
Intet er mistet eller kan mistes.
Kroppen, forfalden, gammel kold.
Gløderne fra fortidens ild vil en dag flamme op igen.
- Har du skrevet det? - Nej.
Det har Walt Whitman.
- Ham tror jeg, jeg har kendt. - Det tror jeg også.
Skal vi gå ind? Jeg er lidt kold.
- Hvem har dog gjort det? - Jeg. Med hjælp fra plejepersonalet.
Jeg har aldrig set noget så smukt.
Heller ikke jeg.
Skal vi sætte os?
- Lidt druesaft? - Skønt.
- Sikke mange piller. Hvor syg er du? - Sygdom er et relativt begreb.
Jeg betragter det snarere som en generel tæringsproces.
Skål for dig.
Hvad skete der?
I historien? Hvem valgte hun?
Godt...
Så vidt jeg kan se, har jeg tre valg.
Jeg kan skyde ham. Jeg kan gennembanke ham.
Eller også kan jeg forlade dig.
Men intet af det er godt.
For der er det ved det...
...at ingen af de muligheder bringer dig til mig.
Og på trods af alt så elsker jeg dig.
Jeg elsker også dig.
Jeg mente, hvad jeg sagde, da jeg gav dig ringen.
Det gjorde jeg også. Men sammen med Noah er jeg én person.
Og sammen med dig er jeg en helt anden.
Hør nu her, det er normalt ikke at glemme sin første kærlighed.
Jeg elsker dig, Allie. Men jeg vil have dig for mig selv.
Jeg vil ikke skulle fortælle min forlovede, at hun bør være hos mig.
Det behøver du heller ikke. Jeg ved godt, at jeg skal være hos dig.
Og de levede lykkeligt til deres dages ende.
Hvem? Hvem gjorde det?
Nåh ja... Det er jo klart.
Nu kan jeg huske det.
Det var os to.
Det var os!
Jeg elsker dig så højt.
- Noah, Noah... - Jeg elsker dig, min engel.
- Hvad er der sket mig? - Ingenting.
Du har bare været lidt væk.
- Hvor lang tid har vi? - Jeg ved det ikke.
Sidst var det kun fem minutter.
Jeg har taget en gammel ven med.
- Hvordan har børnene det? - Fint. De var her i dag.
Lille Noah. Og Davanee. De bliver så store.
Hold op, som tiden dog går.
- Den flyver bare af sted. - Det gør den.
- Siger du, at jeg elsker dem? - Selvfølgelig.
Og at jeg er ked af det.
Det skal jeg nok sige, min ven.
Kan du huske historien, du læste højt for mig?
Tror du, jeg kan være hende i aften?
Er det i orden?
Ved du hvad? Så kan vi måske få fat i en bil og køre en tur.
Bare forsvinde herfra. Har du lyst?
- Ikke rigtig. Ikke i aften, skat. - Hvorfor ikke? Vent...
Hvorfor sagde du "skat"? Jeg kender dig ikke. Hvad sker her?
Skulle jeg kende dig? Nej! Nej!
- Jeg elsker dig. Bliv hos mig. - Nej!
- Hvem er du? - Noah. Og du er Allie.
Hvad vil du? Hvad gør du her? Du kommer ikke nærmere.
Hjælp! Hjælp! Hjælp!
Rolig. Rolig.
- Hvad sker der? - Rolig nu.
- Jeg skal have 10 milliliter. - Rolig, Allie.
Vi ser lige engang. Hun fejler ikke noget.
- Træk vejret stille og roligt. - Bare slap af.
Historien om vort liv. Til min elskede Noah.
Læs den højt for mig, så kommer jeg tilbage til dig.
Godmorgen, mr. Calhoun. Mr. Calhoun?
Få fat i dr. Von Pettit.
Vi har jo talt om det. Tag det nu roligt. Kom.
Så går vi. Sådan, ja. Kom.
Mr. Calhoun... Velkommen tilbage.
- Hvordan har De det? - Jeg er frisk som en havørn.
- Hvor skal De hen? - Jeg går bare. Jeg kan ikke sove.
- De ved, det er imod reglerne. - Det ved jeg godt.
De ville ikke bare gå en tur, vel? De ville ind til miss Allie.
Jeg er lige kommet fra hospitalet. Jeg savner hende.
Jeg kan ikke lade Dem besøge hende i aften. De må gå tilbage igen.
Selv vil jeg gå ned og få mig en kop kaffe.
Jeg kan ikke holde øje med Dem for en stund, så gør nu ikke noget dumt.
Noah.
Noah?
Hej, skat.
Jeg er ked af, at jeg ikke har kunnet læse højt for dig.
Jeg kunne ikke finde ud af noget og var bange for, at du aldrig kom.
Jeg kommer altid tilbage.
Hvad sker der, -
- når jeg ikke kan huske noget som helst længere?
- Hvad vil du så gøre? - Så er jeg her.
Jeg forlader dig aldrig.
- Der er noget, jeg må spørge dig om. - Hvad, min ven?
Tror du...
...vores kærlighed kan skabe mirakler?
Ja, det tror jeg.
Det er det, der hver gang fører dig tilbage til mig.
Tror du, vores kærlighed kan føre os væk sammen?
Jeg tror, vores kærlighed kan gøre lige, hvad vi vil have.
Jeg elsker dig.
Jeg elsker dig, Allie.
Godnat.
Vi ses.