Unnskyld.
Kom kjære, la oss få deg til sengs.
Jeg er ingen spesiell.
Bare en vanlig mann med vanlige tanker.
Har levd et vanlig liv.
Det er ingen statuer reist til min ære. Og mitt navn blir snart glemt.
Men på ett punkt har jeg lykkes like godt som noen annen.
- Du ser godt ut, Duke. - Kjennes bra.
Jeg har elsket en annen av hele mitt hjerte -
- og sjel, og for meg var det godt nok.
Står til, Harry?
- Jeg prøver å dø, men får ikke lov. - Du kan ikke få alt.
- Stor dag i dag. - Det sier du hver dag.
En nydelig dag der ute. La oss gå en tur.
- Jeg tror ikke det. - Vel, vi må få deg ut av rommet.
- Kom nå, litt frisk luft gjør deg godt. - Hallo.
Beklager, det er ingen god dag. Jeg tror ikke hun er i form til noe.
Hallo?
Dette er Duke, han har kommet for å lese for deg.
Lese?
Nei, jeg vet ikke...
Å, kom nå, du vil like ham, han er veldig morsom.
Hvor var det vi ga oss sist?
Ja, det var karnevalkvelden.
Noah var der med vennene Fin og Sara.
- Noah? - Det var da de møttes...
6. juni 1940. Allie var 17 år gammel.
Småen vinner en premie.
Jeg banka den greia. De spillene er fiksa.
Hallo. Hva heter du?
- Hvem er hun med Sarah? - Hun heter Allie Hamilton.
Hun er her i sommer med familien. Faren har flere penger enn Gud.
- Vil du danse med meg? - Nei.
- Hvorfor ikke? - Fordi jeg ikke har lyst.
Noah, hun er med oss. Allie, lyst på en tur i pariserhjulet?
Veldig gjerne.
Noah Calhoun. Jobber på sagbruket med Fin.
- Han stilte seg rett i fjeset mitt. - Jeg så det. Han er sånn.
Utrolig at han kom bort. Jeg tror han liker deg.
- Hva driver du med? - Hei, du kan ikke gjøre det!
- Jeg betaler når jeg kommer ned, Tommy. - Jeg er Noah Calhoun.
- Hva så? - Så det er hyggelig å treffe deg.
- Allie, hvem er han fyren? - Aner ikke... Noah Calhoun.
- Jeg vil så gjerne be deg ut - Gi deg!
- Ikke flere enn to i setet! - OK, Tommy, det er greit.
Kom deg ned, du tar livet av deg!
- Noah, kutt ut. - Vel, vil du gå ut med meg?
- Nei! - Aldri?
Nei!
- Hallo, hun har svart! - Hvorfor ikke?
Aner ikke. Fordi jeg ikke vil.
Da gir du meg ikke noe valg.
Å - A, Gud! - Noah, slutt å tulle!
Jeg ber deg enda en gang. Vil du, eller vil du ikke gå ut med meg?
- Pokker, hånden min glir. - Ta stanga, din idiot.
- Ikke før hun sier ja. - Gå ut med ham!
Javel da!
- Ikke bare for min skyld. - Nei, jeg vil gjerne.
- Si det. - Jeg vil gå ut med deg.
- Jeg vil gå ut med deg! - OK, da gjør vi det.
- Du synes du er smart nå? - Det var ikke morsomt, din idiot.
Det er OK, jeg ordner dette.
Hva gjør du? Vær så snill, ikke gjør det.
- Ikke så kjepphøy nå? - Det skal du få igjen for.
Kanskje, kanskje ikke.
Se.
Jenta fra tivoliet.
Husker du meg?
Ja visst, herr Underbukse? Hvordan kunne jeg glemme det.
Jeg er så lei for det. Veldig tåpelig av meg.
Jeg måtte bare komme nær deg. Jeg ble dratt mot deg.
Jøss, for en replikk! Bruker du den på alle jentene?
Jeg så deg forleden kveld med lille frøken Hårbånd.
Hva skal du i kveld? Eller i morgen? Når som helst.
- Daten vår. - Hvilken date?
Du sa ja. Joda! Du lovet, og du sverget på det.
Da har jeg vel ombestemt meg.
En ting er om en tufs antaster deg på gata.
Du kjenner meg ikke, men det gjør jeg
Og når jeg ser noe jeg liker. Da må jeg... Jeg elsker det.
- Jeg blir vill etter det. - Ok, hva prater du om?
Deg.
Du er flink. Virkelig god.
- Du misforstår meg. - Du er fantastisk! Jeg er imponert!
- Jeg er vanligvis ikke sånn. - Jo da!
Jeg kan være morsom, hvis du vil. Tankefull, smart.
Overtroisk. Modig. Og lett på føttene.
Jeg kan være alt du vil. Si hva du vil, så blir jeg det.
- Du er teit. - Det kan jeg være.
- Kom igjen, én date bare. - Tror ikke det.
- Hvordan få deg til å skifte mening? - Du finner nok på noe.
- Sikker på at hun kommer? - Alt ordnet. Siste forestilling. Kom!
Gud, for et sammentreff!
- Allie, du husker Noah? - Ja, ham husker jeg.
- Hyggelig å se deg igjen. - I like måte.
Du ser strålende ut. Veldig strålende.
Og du ser strålende ut. Og jeg! Kan vi se filmen nå?
Etter deg.
Vent på meg.
Hva skjedde der inne?
- Vær så god. - Takk!
- Spaserer du med meg? - Hva skjer?
- Vi går. - Elsker dere hverandre?
Å A, jeg skjønner. Dere elsker hverandre.
Ha det.
Det var gøy.
Jeg har ikke sett en film på lenge.
Ikke siden jeg var liten.
Hva?
Nei, jeg...
Mye å gjøre. Har ikke stort tid til overs.
- Er du så opptatt? - Jeg har en veldig stram timeplan.
Alle dagene er nøye planlagt. Jeg står opp, frokost, mattelærer, -
- latinlærer, lunsj. Tennis, dansetimer, av og til begge deler.
Fransklærer, pianotimer, så spiser jeg middag.
Etter middag sammen med familien. Så leser jeg litt.
- Lyder som veien til fremgang. - Gjett.
Jeg søker på alle mulige colleger.
Radcliffe, Sarah Lawrence - det er dem vi har lyst på.
- Hvem er vi? - Hva?
- Du sa, 'Dem vi har lyst på'. - Mor og far. Vi bestemmer alt sammen.
Alt?
Nei, ikke alt. Men det viktige.
Og alt annet får du bestemme helt selv?
- Ikke vær frekk. - Unnskyld.
Prøver bare å finne ut hva du gjør for å ha det gøy.
Hva mener du?
Jeg mener...
Alt det der er ting du må gjøre, ikke sant?
Hva er det du gjør av lyst?
Det sa jeg jo nettopp.
Jeg vet ikke... Det overrasker meg.
- Hva da? - Jeg trodde du var...
- Hva da? - Bare...
- Fri. - Hva?
Fri.
Jeg er fri.
- Du virker ikke sånn. - Men det er jeg.
- Jeg skal vise deg noe. - Hva da?
Kom!
- Du blir overkjørt. - Av alle bilene?
Pappa og jeg pleide å dra hit og legge oss ned og se lyset skifte.
Fra grønt til rødt til gult. Du kan prøve hvis du vil.
- Nei. - Hvorfor ikke?
Fordi... Jeg vet ikke... Kan du ikke reise deg igjen?
Det er problemet ditt. Du...
Du gjør ikke det du vil.
OK.
- Hva skjer om det kommer en bil? - Du dør.
Bare slapp av. Tillit. Du må lære å vise tillit.
OK.
Male. Du spurte hva jeg gjør av lyst.
- Jeg elsker å male. - Gjør du?
Som oftest har jeg fullt av tanker virrende i hodet.
Men med en pensel i hånden blir verden liksom så fredelig.
Vekk fra gata!
Er du OK?
Hvorfor ler du?
Det var gøy.
Vil du danse med meg?
Ja.
Nå? Her?
- Man danser ikke i gata - Det burde man.
- Vi har ikke musikk. - Vi får lage noe.
- Du synger elendig. - Jeg vet det.
Men jeg liker denne sangen.
Sørstatssommeren tar ikke hensyn til ung kjærlighets prøvelser.
Væpnet med advarsler og tvil.
Noah og Allie ga et svært troverdig bilde av en gutt og en jente -
- som gikk på en veldig lang vei, uten hensyn til følgene.
- Ble de forelsket? - Ja.
Bra. Jeg liker sånne fortellinger.
Etter den kvelden tilbrakte Allie og Noah all sin våkne tid sammen -
- og var snart uatskillelige.
Smaker den rart?
Vakre dryppende fragmenter, -
- en fortegnelse over den ene etter den andre -
- når jeg kommer på dem eller skåler for dem.
De virkelige diktene, dem vi kaller dikt, -
- er bare bilder. Dikt om nattens hemmeligheter.
Og om menn som meg.
Dette diktet, så sky og bortgjemt.
Som jeg alltid bærer Som alle menn bærer
Ikke dårlig til Whitman å være.
Se, du har besøk.
- Det var ikke meningen å forstyrre. - Bare kom hit.
Vi kan trenge noe annet enn tømmerlukt.
- Pappa, dette er Allison Hamilton. - Gleder meg, Allison.
Allie. Hyggelig å møte deg, Mr Calhoun.
Mr? Er jeg gammel eller...? Si "Frank".
Kom og sett deg.
Pen dame, gutt. Mye penere enn du sa.
- Jaså?! - Det er ikke sant. Ikke hør på ham.
- Hva har du der? - Jeg har med noe til deg.
Få se...
- Har du laget dette? - Så nydelig. Et pokkers bilde!
Jeg vet hvor vi kan ha det. Takk!
- Nydelig dikt. Hva var det? - Whitman.
Han stotret veldig som barn. Du gjorde jo det.
- Det visste jeg ikke. - Jeg stammet litt.
Stotret, stammet. Skjønte ikke hva han sa. Jeg lot ham lese dikt høyt.
Dårlig i starten, men så forsvant stammingen.
- En god idé. - Ja, jeg syntes det.
Utrolig.
Jeg foretrekker Tennyson, men han liker Whitman...
- Lyst på frokost? - Frokost?
- Pappa, klokka er ti. - Pannekaker passer alltid.
- Kom, lyst på frokost? - Ja!
En usannsynlig romanse. Han fra landet, hun fra byen.
Hun med verden for sine føtter. Han blakk som en kirkerotte.
Noah, kom!
Se på dem.
- Hva er det vi gjør? - Tror du jeg kunne vært en fugl?
- Hva mener du? - Reinkarnasjon.
- Jeg vet ikke. - Jeg tror jeg kunne.
- Si at jeg er en fugl. - Nei.
- Ikke gjør det. - Si at jeg er en fugl.
- Hold opp. - Si det.
Du er en fugl.
Si at du også er en fugl.
Er du en fugl, så er jeg det også.
Kom igjen, skatt.
Da teller vi til tre, OK? Enkelt! På 3, klar?
En.
To.
- Tre! - Jeg kan ikke.
Kom deg i vannet.
Beklager. I vannet, baby.
- Kom deg i vannet. - Jeg klarer ikke.
Finn et bra sted og skift gir. Og behold det der.
Jeg fatter ikke hva du snakker om.
De var ikke enige om mye. Faktisk nesten aldri om noe.
De kranglet støtt og utfordret hverandre hver eneste dag.
Men de hadde én viktig ting felles. De var ville etter hverandre.
Jeg må stikke. Jo, jeg må!
- Allie. - Pappa!
Jeg så deg ikke.
Du skremte meg.
Svært så gode venner dere har blitt.
- Ja. - Be ham hjem søndag
- Jeg vil møte den unge mannen. - OK.
- God natt, pappa. - God natt.
Gutten sa: Pappa, jeg skjønner ikke. Og han sa: I teorien er vi millionærer, -
- men i virkeligheten bor vi sammen med noen horer.
- Biskop Stevens fortalte meg den. - Olivia, fjern karaffelen fra min mann.
- Hva driver du med, Noah? - Jeg jobber på sagbruket, med Fin.
Mottak av tømmer, avbarking.
- Så fint. - Takk.
- Om jeg får spørre: Hva tjener du? - Hva jeg tjener?
Rundt 40 cent i timen.
Ikke så mye, men jeg trenger ikke så mye, og jeg sparer det meste.
Skal vi spise?
Noah, du og Allie har vært mye sammen i det siste.
Dere må være svært glad i hverandre.
- Det begynner å bli alvor, hva? - Ja, frue.
Sommeren er nesten over. Hva gjør dere da?
Charleston er bare et par timer unna.
Men Allie skal begynne på Sarah Lawrence.
- Har hun ikke fortalt det? - Nei, hun har ikke det.
Jeg fikk brevet nå nettopp. Jeg skulle fortelle deg det.
Og Sarah Lawrence ligger i New York.
Det visste jeg ikke.
Denne samtalen egner seg ikke ved middagsbordet.
La nå ungene ha det gøy uten den spanske inkvisisjonen.
- Ikke et ord fra meg. - Jeg kan en annen vits...
Jeg gjør det!
Hun er altfor vilter for en pike i hennes posisjon.
- Bare en sommerforelskelse. - Dette betyr trøbbel.
Er det Allie der ute?
- Vil du dra et sted? - Okay.
Vent her.
Allie!
Kom!
Trinn. Nei, ikke...
OK, bli her. Ikke åpne øynene.
OK! Windsor-plantasjen! Bygd i 1772.
Det ryktes at Francis Marion fridde til sin kone akkurat her.
Pass på. Vær forsiktig, de er ødelagte. Se der.
- Dette er gigantisk. - Ja, en gigantisk skraphaug.
En dag skal jeg kjøpe det. Og reparere det. Det trengs bare et nytt gulv.
- Og nye vegger og tak. - Er det alt?
- Og rør og strøm. - Og møbler.
Ja, og møbler. Men det ligger rett ved vannet.
Og en diger låve der som kan bli verksted.
Og jeg? Får ikke jeg noe å si?
- Vil du det? - Ja!
- Hva vil du, da? - Et hvitt hus med blå skodder, -
- og et rom med utsyn til elven, der jeg kan male.
- Noe mer? - Ja. En stor veranda -
- som går rundt hele huset, Der vi kan drikke te, se sola gå ned.
OK.
- Lover du? - Jeg lover.
Bra.
- Hvor skal du? - Inn hit.
Oj!
Jeg kan ikke spille når du gjør sånn.
Elsk med meg.
- Noah? - Ja?
Jeg sa at vi skulle elske, men jeg tror du må lære meg...
Å A? Det hele? Gjorde jeg deg vondt?
Nei! Jeg har bare så mange tanker...
Glem det.
Hva tenker du på? Akkurat nå? I dette sekundet?
Visste du dette ville skje da du tok meg med hit?
- Nei. - Nei? Tenkte du ikke slik?
- Selvsagt tenkte jeg på det. - Gjorde du? Hva tenkte du da?
Jeg snakker for mye, ikke sant? OK, jeg skal holde munn.
Ikke et knyst.
- Er du OK? - Ja.
Hvorfor er du så stille? Har du ingen tanker?
Jeg holder på å tørne, mens du har det helt greit!
Ikke noe å bekymre seg over?
Unnskyld.
Jeg ville det skulle bli perfekt, men klarer ikke å tie stille.
Jeg elsker deg.
Visste du det?
Jeg elsker deg også.
- Du er ikke nødt, om du ikke vil. - Jeg vil det.
Noah!
- Fin, kom deg ut! - Allies foreldre har tørna!
Politiet leter etter henne!
- Sendte dere politiet etter meg? - Ja. Klokka er to. Vi sendte politiet.
- Gudskjelov at du er OK. - Hvor har du vært?
- Alt sammen er min skyld. - Kan vi få et øyeblikk?
Vil gjerne snakke med min datter. Alene, unge dame.
- Takk for hjelpen, fullmektig. - Når som helst, John.
Dra rett hjem nå. Det er sent.
Det er ikke hennes skyld. Jeg tenkte ikke på tiden.
Sett deg.
Unnskyld, pappa.
Tror du at du bare kan vifte med øyenvippene til far?
Fra nå gjelder visse regler her.
Vil ikke din far håndheve dem, så skal jeg.
- Du slutter å treffe Noah. - Nei.
Ute og tuller med guttungen til to på natta! Det må bli slutt på det!
Jeg har ikke oppdratt henne i 17 år og gitt henne alt, for at hun skal -
- ofre alt på en sommerromanse! Hun ender gravid og ulykkelig!
- Han er en hyggelig gutt, men han er... - Hva er han? Si det!
Han er søppel! Ikke noe for deg!
- Søppel? - Arbeider. Sagbruksarbeider.
Skal du bo hos faren hans og klemme ut møkkete unger?
Ikke rør meg!
Du møter ham ikke mer! Du bestemmer ikke hvem jeg skal elske!
- Elske? - Ja, pappa, jeg elsker ham.
Han passer ikke for deg, skatt.
Jeg vet han ikke er det dere hadde ønsket.
Han er fattig og enkel og helt feil. Men jeg elsker ham!
- Jeg elsker ham. - Du er 17 og vet ikke hva elske betyr!
Men det gjør du??
Du ser aldri på pappa som jeg ser på Noah.
Dere tar ikke på hverandre, ler ikke, tøyser ikke. Du vet ikke noe om å elske.
Noah?
Går du?
Jeg er så lei for det. Jeg vet ikke hva jeg skal si. Så ydmykende.
- Det er greit. - Nei!
- Jeg drar nå. - Jeg vil ikke det.
- Jeg må tenke over ting. - Hva da?
- Snakk til meg. - Om hva? Du reiser jo bort.
Du drar og jeg blir igjen her.
Jeg er kjempeglad for at du skal det, men du får en masse å gjøre.
- Du har så mye foran deg. - Ikke snakk sånn.
Det er sant. Jeg har ingen fine, flotte ting.
Det skjer med meg. Det ligger ikke i kortene.
- Jeg er ikke nødt til å studere! - Jo. Det er akkurat det jeg mener.
Du kan bli med meg.
- Til New York? - Ja.
Hva skal jeg gjøre der?
Være sammen med meg.
Ja...
Jeg vet ikke...
Vi trenger ikke bestemme alt i kveld.
Først har vi sommeren, så ser vi hva som skjer.
- Mener du at du vil slå opp? - Vi får se hva som skjer.
Slår du opp med meg?
Jeg skjønner ikke hvordan det skal funke.
Jeg skjønner.
Ikke gjør dette. Du mener det ikke!
Hvorfor vente til over sommeren når du likevel vil det? Hvorfor ikke nå?
Kom igjen!
Gjør det!
Vet du hva? Jeg gjør det! Det er forbi!
- Kom her. - Ikke rør meg. Jeg hater deg!
Jeg må dra!
Ja, bare dra med deg!
Vent! Vi slår ikke opp, gjør vi vel? Vi bare krangler!
I morgen later vi som ingenting, ikke sant?
- Borte? - Borte.
- Hun må ha vært knust. - Det var hun.
Han ville bare gjøre det rette.
Han skulle bedt foreldrene hennes dra til helvete.
Du har rett. Burde nok det.
Neste dag våknet Allie opp til en helt ny verden.
- Hva foregår? - Vi reiser hjem.
Reiser vi nå?
- Det var jo en uke til! - Kle på deg og spis frokost, skatt.
- Willa pakker sakene dine. - Med glede.
Du rører ikke sakene mine. Jeg drar ikke.
Jo, det gjør du. Enten du vil eller ikke.
Selv om Aaron må ta deg over skulderen og bære deg!
Kom igjen. Vi må være ferdige til lunsj.
Fin!
- Hvor er Noah? - Leverer varer.
- Hva er det? - Jeg reiser fra byen.
- Når? - Nå. I dag.
Fortell Noah at jeg elsker ham, og at jeg er lei for alt sammen!
Jeg satt oppe med ham i natt, Allie. Har aldri sett ham slik.
- Det er slutt. Gjør det ikke verre! - Nei, det er ikke slutt.
Vi kranglet i går, sa ting vi ikke mente, men det er ikke slutt.
Det er slutt. La det ligge nå.
Jeg kommer, mamma!
Han skjønner. Han gjør faktisk det. Når sommeren er over, må man dra hjem.
Vil han si noe, så skriver han. Hvis ikke...
OK, kan du bare si at jeg elsker ham! Kan du gjøre det?
Ha det, Fin.
Sommerforelskelser ender å av sa mange grunner.
Men når alt kommer til alt, har de én ting til felles. De er stjerneskudd.
Et fantastisk lysglimt på himmelen. Et glimt av evighet.
Og i et blink er de borte.
Noah var fortvilet. Han skrev til Allie at han var lei seg og dum -
- som hadde slått opp. At han fremdeles elsket henne og ville treffe henne.
Og at han ville komme hvor hun enn var, om hun bare ville skrive.
Han skrev ett brev daglig i et år, 365 brev. Alle forble ubesvarte.
Hei, Fred! Ingenting?
- Beklager. - Greit, takk.
Etter ett års taushet bestemte han seg for å begynne livet på nytt.
Og skrev et avskjedsbrev. Han og Fin pakket og satte kursen for Atlanta.
Noah!
Hør på dette!
Det hersker krigstilstand mellom USA og...
... mot alle ytre og indre fiender.
Noah og Fin vervet seg sammen.
Etter to års jakt på Rommel gjennom Nord-Afrikas ørken -
- ble de overført til Pattons tredje armé i Europa.
Fin!
Motsier jeg meg selv? Vel, da gjør jeg det.
Under tredje år på college, meldte Allie seg som hjelpepleier.
De sårede på avdelingen var for henne Noah, -
- eller en som hadde kjempet sammen med ham -
- i jungelen eller på en frossen vei.
Nå løfter jeg deg.
Vi tar dette benet over...
...ned. Går det bra?
Frøken, kan jeg spørre om noe?
Jeg ser du ikke har ring, -
- og lurte på om jeg kunne be deg ut. - Unnskyld?
På en date.
Før du sier nei, la meg si at jeg danser bra -
- og at mine hensikter er uhederlige.
OK, Casanova, kom igjen.
La oss få deg bedre, så snakker vi om det senere.
Jøss, for en drømmetype.
- Hva gjør han her? - Han stirrer på deg.
Frøken? Jeg er mye bedre nå.
Hva med den daten?
Allie var overrasket over hvor fort hun forelsket seg i Lon Hammond.
Han var pen, smart, festlig, verdensvant og sjarmerende.
Bakgrunn i sørstats- formuer, og var fantastisk rik.
Jeg har tenkt på hvorfor vi ikke burde gifte oss.
Fortell!
Først kom jeg ikke på noe, men så gikk det opp for meg.
Foreldrene dine. Dine kjære foreldre.
Problemet er at de elsker meg. Jeg er den de ønsker seg.
Formuende, sørfra. Bra jobb.
Fantastisk danser. Smart fyr...
Hva er da problemet?
Gifter du deg med meg...
Gifter du deg med meg, så taper du en livslang trasskamp med dem.
- Du store, hva skal vi gjøre? - Jeg vet ikke.
Hei folkens, har dere det bra?
Allie, jeg tror... Pokker, jeg tror du må gifte deg med meg.
Da vil foreldrene dine alltid kjenne din ergrelse -
- over å ikke kunne skuffe dem. - Du kan ha oversett en detalj.
- Og hva kan det være? - Først må du få deres tillatelse.
Og du har kanskje overvurdert deres begeistring for deg.
- Det tror jeg ikke. - Hvorfor ikke?
Jeg har spurt, og de sa ja.
En ting til.
Jeg elsker deg. Vil du gifte deg med meg, Allie?
Jeg vet jeg tuller mye, men jeg er helt vill etter deg.
Vil du gifte deg med meg? Gjøre meg til verdens lykkeligste?
Ja!
Hvor skal du?
Mamma!
Stopp orkesteret.
Unnskyld, jeg vil gjerne fortelle at denne unge damen og jeg skal gifte oss!
Hun sa ja av hele sitt hjerte, men skjønte ikke hvorfor Noahs ansikt -
- kom for hennes indre syn.
Fint å se deg. Få se! Blør du noe sted?
Alt i orden? Jeg er så glad i deg.
Noe jeg må vise deg. Kom!
- Hva skjer? Hva er dette? - Her.
Jeg har solgt huset. Må være ute i slutten av måneden.
Med det, og soldatpensjonen din, burde du kunne få det til nå.
- Få til hva? - Drømmehuset ditt. Windsor-plantasjen.
Ikke et ord. Banken gir deg lånet.
- Jeg kan ikke la deg selge huset. - Allerede gjort.
Det er en fin idé. Du bør gjøre det.
Vent litt. Hvor skal du bo?
Hos deg, din tufs, hvor trodde du? Noen må hjelpe med oppussingen
Noah tok en titt på huset, men så bare én ting. Allie.
Han bestemte seg der og da for å oppfylle livsdrømmen.
Han ville bygge opp det gamle huset fra grunnen.
Da Noah dro til Charleston for å få godkjent byggeplanene, -
- grep skjebnen inn og ga ham et godt kort.
- Stans bussen! - Det går ikke før holdeplassen!
- Vær så snill! - Skjønner du engelsk?!
Ingen går av før vi er ved holdeplassen! Sitt!
Hva driver du med?
Han sitter der borte.
Da Noah så Allie den dagen, brast noe i ham.
Han tenkte at om han restaurerte huset der de hadde vært den kvelden, -
- ville Allie komme tilbake til ham.
Noen kalte det et kjærlighetsarbeid. Andre noe helt annet.
Men faktum var at Noah var blitt litt sprø.
Unnskyld...
Spisetid. Lunsjen serveres i solrommet i dag.
Melonen er god, jeg tok en bit.
Så de noensinne hverandre igjen? Noah og Allie?
Jeg skal vel ikke avsløre slutten før jeg kommer til det beste?
Hvor sluttet jeg?
Da Noahs far døde i november, var huset alt han hadde.
Med tiden ble Noah ferdig med huset.
Smil. Sånn ja.
Han så grundig over det han hadde oppnådd, og var knallfull i 10 dager.
Vurderte å sette fyr på det og endte med å legge det ut for salg.
Jeg byr dette.
Han hadde mange interesserte kjøpere Men fant alltid en grunn til å si nei.
Nei.
Budene var for lave, eller han mente det var verd mer når de bød det han ba om.
Det er mye penger, men jeg tar det.
- Femti tusen dollar. - Det er mer enn jeg ber om.
Ja. Ganske mye mer.
Han sa at den som bød 5000 over ikke var ved sine fulle fem, -
- og han ville ikke ha en galning boende i huset sitt.
På elva jobbet han hver morgen med fortvilelsen ved livet.
Og om kveldene lindret Martha Shaw hans ensomhet.
Martha var krigsenke og bodde i Quail Ridge.
- Lyst til å gå ut og spise i morgen? - Jeg må jobbe.
- Vi kan dra ned til elven, om du vil. - Neste uke engang.
- Kanskje kjøre en tur. - Nei.
Vel, jeg bare spurte.
Hva er det du vil, Noah?
Hva mener du?
Med meg.
Av og til er det som om du ikke engang ser meg.
En kvinne vet når en mann ser en annen kvinne i hennes øyne.
Du vet jeg ville gi deg alt det du måtte ønske. Ikke sant?
Men jeg kan ikke, -
- for det er borte.
Det er knust.
- Er sløret litt vel mye? - Tuller du? Du er perfekt.
Du ser fantastisk ut, kjære!
Vent til Lon ser deg i den kjolen. Han blir helt vill!
Han vil ikke kunne holde øynene unna deg, eller hendene.
- Så frekk du er. - Har du sett dagens avis?
De sier du blir høydepunktet i sesongens selskapsliv.
Sesongens? Dette skal bli en feiring de aldri har sett maken til her!
Hun planlegger ikke, hun konspirerer! Ikke sant?
- Mamma se, guvernøren kommer. - Best for ham. La meg se.
- Savannah, hvordan står vi der? - Vi er på 82 nå.
- Hvor står vi i Memphis? - Vi er på 89.
- Flott, opp fra 85. - Du har besøk.
- Hallo, jeg visste ikke at du kom. - Beklager, jeg skulle ringt.
Det trenger du da ikke!
Gus, kan vi få et øyeblikk?
Hva skjer?
Jeg maler aldri mer.
Jeg pleide alltid å male og var så glad i det.
Det visste jeg ikke.
- Så mal da vel. - Det skal jeg.
- Ja, jeg begynner igjen. - Flott.
Er det bra med deg?
Jeg må bort litt.
OK.
En del ting jeg må ordne. Må få klarnet hodet.
- OK. Bør jeg bekymre meg? - Nei, jeg tror ikke det.
Vel, det er betryggende.
- Er det bra med deg? - Ja.
OK. Så dra. Ta deg tid. Gjør det du må.
Det er OK å være nervøs. Kalde føtter foran bryllupet.
Nei, jeg angrer ikke.
Jeg elsker deg.
Og jeg er tilbake fra Seabrook i løpet av noen få dager. OK?
- Seabrook. - Ja, Seabrook.
Hei...
Jeg så bildet ditt i avisen. Det av deg og huset.
Og ville komme og se om det var bra med deg.
Jeg var ikke bare i nabolaget eller noe sånn...
Er det bra med deg?
OK. Fint.
Jeg er dum. Burde ikke ha kommet.
- Vil du komme inn? - OK.
- Dette er en fin fortelling. - Glad du liker den.
Jeg tror jeg har hørt den før.
Ja.
Kanskje mer enn én gang?
- Legen vil treffe deg. - Meg? Nå?
- Nei. Ham. - Han har ikke lest ferdig.
Jeg leser videre når legen er ferdig. Tar ikke så lang tid.
Ikke gå. Straks tilbake.
Kanskje du kan spille litt mens du venter. Du liker jo det.
Gjør jeg? Jeg kan ingen melodier.
- Du kan lese noter. - Du tuller.
Hvem er du?
Dr Barnwell, en av de nye tilsynslegene.
Vi har ikke møttes, så jeg ville undersøke deg selv.
Du har hatt to hjerteanfall de siste 18 månedene.
- Ja, små. Ett var angina, tror jeg. - Noen komplikasjoner?
- Niks. Føler meg bra. - OK, trekk pusten dypt.
En gang til.
Og pust dypt. Og enda en gang.
- Strålende. Tar du fortsatt medisinene? - To ganger daglig.
Bra. OK, ta på skjorta igjen.
- Jeg hører du leser for fru Hamilton. - Ja, for å hjelpe henne å huske.
- Du tror ikke det hjelper? - Nei.
Hun husker. Jeg leser for henne, og hun husker.
Ikke alltid, men hun husker.
Senil demens lar seg ikke reversere.
Fra et visst punkt kommer de ikke tilbake.
- De sier så. - Bare ikke håp for mye.
Vel, takk. Men du vet hva de sier.
Vitenskapen når bare et stykke, og så kommer Gud.
Pokker, jeg glemte å bla om for henne. Er vi ferdige?
De bladde nok om.
Nei. Nå spiller hun etter minnet.
Han heter Lon Hammond, jr. Hammond? I Hammond Cotton?
Ja.
- Foreldrene dine elsker ham nok. - Han er en veldig god mann, Noah.
Du ville like ham.
Elsker du ham?
Ja.
Jeg gjør det. Veldig mye.
Vel, det var det.
Du gifter deg med Lon, og vi kan være venner.
- Ikke sant? - Jo!
Sulten? Blir du til middag?
Jeg advarer. Jeg blir lett full.
Et par sånne til, så må du bære meg ut.
Ta det rolig, da. Jeg vil ikke utnytte deg
Det ville du ikke våge. Jeg er gift.
Ikke ennå.
Hva er det?
Hvorfor ser du sånn på meg?
Bare minner.
Dette rommet.
Er det her...? Er dette rommet?
- Jeg er mett. - Jeg også.
Dine fingre dysser meg i søvn, pusten omgir meg som dogg.
Din puls døyver mine ørers trommer. Jeg er hyllet inn fra topp til tå.
Deilig. Nok.
Det var ekte, var det ikke?
Med deg og meg?
Så lenge siden. Vi var bare unger.
Men vi elsket hverandre, gjorde vi ikke?
Jeg får dra.
Farvel.
Kunne du komme innom i morgen tidlig? Det er et sted jeg gjerne vil vise deg.
Vær så snill?
OK.
Hun var tilbake i livet hans, som en brå flamme.
Stormende og brusende inn i hjertet på ham.
Noah ble oppe hele natten og tenkte på smerten -
- som ville ramme ham om han mistet henne enda en gang.
Jeg skulle ønske jeg kunne finne ut slutten på fortellingen.
- Barna er her. - Barna?
Ikke dine. Hans.
- Er det greit? Jeg vil gjerne treffe dem.
- Kom hit. - Hei, pappa.
- Hei, jeg heter Allie. - Hei, jeg er Mary Allen
Hyggelig å treffes.
- Maggie. - Maggie, står til?
- Hei der, vennen. - Hei. Davanee.
- Så fint navn! - Takk.
- Og hvem er dette? - Edmond.
Hei, Edmond.
Vet dere, jeg tror jeg går og tar ettermiddagsluren. Greit?
Kom, kjære.
- Jeg leser mer senere. - Takk.
Så hyggelig å treffe dere.
- Hun virker fin i dag. - Ja. Det er noe med denne dagen.
Kanskje det er dagen for et underverk.
Pappa...
Kom hjem. Mamma kjenner oss ikke.
Hun gjenkjenner deg ikke. Hun vil aldri skjønne.
Vi savner deg. Det er helt sprøtt at du bor her.
Ja, vi vil alle hjelpe med mamma. Vi kan bytte om på å besøke.
Hør nå...
Det er kjæresten min, der inne. Jeg forlater henne ikke.
Dette er hjemmet mitt nå.
Moren deres er mitt hjem.
- Hallo? - Hei!
- Hvem er det? - Lon. Hvem ventet du?
Ingen, bare overrasket. Hvordan fant du meg?
Det er bare ett hotell i Seabrook. Og jeg ble urolig da du ikke ringte.
Hvor har du vært? Er du OK? Jeg har ringt og ringt.
- Det er bra med meg. - Noe du vil si meg?
- Nei. - Nei?
OK.
Lon, jeg elsker deg. Kan jeg ringe deg i morgen?
Noah?
Hei...
Vi får dra. Det blir regn.
Liker du det?
Som en drøm.
Vil du gi dem mat?
Hva gjør de her?
Jeg vet ikke.
- De skulle trekke til Wadmalaw-stredet. - Blir de ikke her?
Nei.
De drar tilbake dit de kom fra.
- Du er annerledes. - Hva mener du?
Måten du ser ut på. Alt.
Du ser også annerledes ut, men på en fin måte.
Men du er litt av den samme.
Og du gjorde det virkelig.
- Hva da? - Alt.
Huset.
Det du har gjort er nydelig!
Jeg lovet det jo.
Flotte greier.
Vi må dra.
Hvorfor skrev du ikke?!
Hvorfor?
- Det var ikke slutt for meg. - Jeg ventet på deg i sju år.
Og nå er det for sent.
Jeg skrev 365 brev til deg.
Hver eneste dag i et år!
- Skrev du til meg? - Ja.
Det var ikke forbi.
Det er fremdeles ikke forbi.
Tuller du med meg?
Er dette hva jeg har gått glipp av hele tiden?
La oss gjøre det igjen.
Noah.
Våkne.
- Hei. - Du prøver å ta livet av meg.
Jeg må hvile.
Jeg trenger mat for å få igjen kreftene.
OK.
Hva vil du ha?
Noen pannekaker.
Og bacon.
Og litt kylling.
Det er hun, ikke sant?
Får jeg treffe henne?
- Jeg vil gjerne møte henne. - Jeg tror ikke det er så lurt.
Så dette er Martha?
Hei.
Jeg er Allie. Jeg har hørt så mye om deg.
Og jeg om deg.
Vil du komme inn?
- Sikker på det? - Ja. Noah sa nettopp han var så sulten.
Du kan sette på te.
Kom inn!
- Hyggelig å møte deg, Martha. - I like måte.
- Ha det. - Ta vare på deg.
Hun er fantastisk. Hun er virkelig det.
Jeg er glad jeg kom, Noah.
Jeg har glemt hvordan det var.
For første gang siden jeg mistet Richard -
- kjennes det som om jeg har noe å se frem til.
Du var så fredfull. Fikk ikke til å vekke deg.
Gått for å hente frokost. Snart tilbake. Følg pilene.
Lon er på vei hit.
Din far har fortalt om Noah, og Lon bestemte seg for å komme.
Så fint. Strålende!
Du, jeg. Noah og Lon. En lykkelig familie.
Fortell om brevene, mor. Er det sant?
Ja.
Du så meg gråte meg i søvn måned etter måned og sa ikke et ord.
- Hvordan kunne du? - Jeg er lei for det.
Er du? På grunn av deg har jeg fått ødelagt livet!
Ja, jeg stjal brevene. Det var galt. Men ta litt av ansvaret selv!
Du dro ned hit. Du visste hva du gjorde.
- Du visste dette ville skje. - Så nå er jeg en tøyte? Utrolig!
Få på deg noen klær.
- La oss kjøre en tur. - Hvorfor skulle jeg kjøre med deg?
Fordi jeg kanskje kjenner deg bedre enn du tror.
Jeg vil ikke at du en dag skal tenke at du kanskje burde valgt annerledes.
Hva skal vi her, mamma?
Ser du ham der borte?
Han ser ikke slik ut nå, men for 25 år siden...
Du store min, da var han virkelig noe.
Vi var vanvittig forelsket, det kan jeg si deg.
Din bestefar var naturligvis rasende, så vi besluttet å rømme.
Vi rakk ikke neste by før politiet tok oss.
Men det var den gang.
Noen ganger når jeg er i nærheten, stopper jeg her og ser på ham, -
- og prøver å se for meg hvor annerledes livet kunne blitt.
- Du skal vite at jeg elsker din far. - Mamma...
Nei, dette er viktig, og du trenger å høre det.
Han er en fantastisk mann. Snill mot meg, og jeg fortjener ham ikke.
- Jeg elsker ham, Allie. - Jeg vet jo det.
Dette er fryktelig pinlig. Så dum jeg er.
Se på meg, rene gråtekonen!
Det er vilt...
Jeg vet ikke engang hvem han er lenger.
Oj!
Allie!
Jeg håper du velger riktig.
- Interessant morgen? - Ja.
Lon er i byen.
Er han her?
Ja, vi så bilen hans ved hotellet.
Jeg ser du har fått brevene mine.
Til slutt.
Hva gjør du nå, Al?
Jeg vet ikke.
Så vi er der igjen?
Er vi der igjen?
Hva med de siste dagene? De skjedde faktisk!
Jeg vet de skjedde, og de var skjønne, men også svært uansvarlige.
Min forlovede venter på hotellet og blir knust når han...
Så du elsker med meg, og så drar du hjem til din mann?
Er det planen? Var det en prøve jeg ikke besto?
Jeg har gitt ham mitt ord!
- Det ordet er blåst i filler nå. - Jeg får se når jeg har snakket med ham!
Dette hander ikke om å holde et løfte, eller å følge hjertet.
- Sikkerhet. - Hva skal det bety?
- Penger! Han er stinn av penger. - Nå hater jeg deg, drittsekk!
- Drar du nå, så hater jeg deg. - Har du ikke fått med deg noe?
- Må ha feiltolket alle signalene. - Ja, du har nok det.
Du kjeder deg! Og det vet du! Du ville ikke vært her, om ikke noe manglet!
Arrogante drittsekk.
- Bli hos meg! - Bli hos deg? Hvorfor?
- Se på oss, vi krangler allerede. - Vi er sånn. Vi krangler.
Du sier når jeg er en drittsekk og jeg når du er en pest og plage, -
- noe du er 99% av tiden. Jeg er ikke redd for å såre dine følelser.
De varer bare to sekunder, så er du jævlig igjen!
- Så hva? - Det blir ikke enkelt. Det blir tøft!
Vi må jobbe med det hver dag. Det skal jeg. Jeg vil ha deg!
Jeg vil ha hele deg, for alltid. Du og jeg, hver dag.
Vil du gjøre noe for meg?
Vær så snill? Prøv å se for deg livet ditt.
30 år fra nå, 40 år fra nå. Hvordan ser det ut?
Er det sammen med den fyren, så dra. Dra!
Jeg mistet deg en gang og kan vel klare det igjen, om du virkelig vil det.
- Men ta ikke letteste utvei. - Hvilken lette utvei?
Det fins ingen lett utvei. Uansett hva jeg gjør, blir noen såret!
Kan du slutte å tenke på hva alle vil ha?
Ikke tenk på hva jeg vil ha. Eller han. Eller foreldrene dine.
Hva er det du vil ha?
- Hva vil du ha? - Det er ikke så enkelt.
Hva er det du vil ha?
Pokker heller, hva vil du?
Jeg må dra.
Aller kjæreste Allie.
Jeg fikk ikke sove i natt for jeg skjønner det er slutt mellom oss.
Jeg er ikke lenger bitter, for jeg vet at det vi hadde var ekte.
Om vi treffes en gang i en fjern fremtid, i våre nye liv, -
- vil jeg smile til deg og huske sommeren vi hadde under trærne.
Hvordan vi lærte av hverandre mens kjærligheten vokste.
Den beste kjærligheten er den som vekker sjelen -
- og får oss til å strebe etter mer.
Den som tenner en brann i hjertet og gir fred til sinnet.
Og det er hva du ga meg.
Og det jeg håpet å kunne gi deg i all evighet.
Jeg elsker deg. Vi sees. Noah.
Så vakkert. En nydelig fortelling.
Ja, det er det.
Jeg vet ikke hvorfor, men jeg blir så trist.
Jeg vet du føler deg fortapt nå, men ikke vær redd.
Ingenting er egentlig tapt eller vil bli det.
Kroppen, treg, gammel, kald, glørne etter tidligere bål -
- skal flamme opp på nytt.
- Har du skrevet det? - Nei. Walt Whitman.
- Jeg tror jeg kjente til ham. - Det gjorde du nok.
Skal vi gå inn? Jeg er litt småkald.
Hvem har gjort alt dette?
Jeg, med litt hjelp fra mine venner pleierskene.
- Jeg har aldri sett noe så nydelig. - Ikke jeg heller.
Skal vi?
- Druesaft? - Svært gjerne!
Oi, så mange piller. Hvor syk er du?
"Sykdom' har blitt et relativt begrep for meg.
Jeg ser mer på det som en allmenn slitasjesprosess.
Skål.
Så hva skjedde? I fortellingen? Hvem av dem valgte hun?
Slik jeg ser det, har jeg tre valg.
Én: Jeg kan skyte ham.
To: Jeg kan denge ham fordervet.
Eller tre: Jeg kan gå fra deg.
Men det duger ikke.
For...
...ingen av de valgene gir meg deg.
Og til tross for alt dette, -
- så elsker jeg deg.
Jeg elsker deg også.
- Jeg mente det jeg sa da du fikk ringen. - Jeg også.
Men sammen med Noah føler jeg meg som ett menneske -
- og sammen med deg som et helt annet.
Det er normalt å ikke glemme sin første kjærlighet.
Jeg elsker deg, Allie. Men jeg vil ha deg for meg selv.
Jeg vil ikke måtte overtale min forlovede til å bli hos meg.
Det trenger du ikke. Jeg vet at jeg bør bli hos deg.
Og så levde de lykkelige i alle sine dager.
Hvem? Hvem da?
Å A, ja.
Selvsagt.
Nå husker jeg.
Det var oss.
Å A, min kjære. Min kjæreste.
Jeg elsker deg så høyt.
Å A, lille vennen min.
- Noah. - Jeg elsker deg, min engel.
- Hva har skjedd med meg? - Ingenting. Du var bare borte en stund.
- Hvor lang tid har vi? - Er ikke sikker.
Sist var det bare fem minutter.
Du... Jeg tok med en gammel venn.
- Hvordan har barna det? - De har det fint.
De var her i dag. Lille Noah, og Davanee også.
De har blitt så store.
Så fort tiden går.
- Fyker avgårde. - Ja, den gjør det.
- Vil du si at jeg er glad i dem? - Naturligvis skal jeg det.
Og at jeg er lei for det.
Det skal jeg si, elskling.
Husker du fortellingen du leste for meg?
Tror du jeg kan være henne i kveld?
Ville det være greit?
Vet du hva vi kan gjøre? Kanskje vi kunne ta en biltur.
Vi kunne dra herfra, bare dra et sted. Vil du det?
- Jeg tror ikke det. Ikke i kveld, kjære. - Hvorfor ikke?
Vent nå litt.
Hvorfor kalte du meg kjære? Jeg kjenner ikke deg. Hva skjer her?
- Burde jeg kjenne deg? - Allie...
- Jeg elsker deg. Bli hos meg! - Nei!
- Hvem er du? - Noah, og du er Allie.
- Hva vil du? Hva gjør du her? - Så da, vennen...
Ikke kom nær meg.
- Allie... - Hjelp!
- Hjelp meg! - Rolig, Allie.
- Alt er i orden. Kom nå. - La meg være!
- Kan noen hjelpe meg? - Allie, rolig nå.
- Få se. Ja, hun er fin. - Bra.
- Bare pust. Ta det rolig. - Bare bra.
Slapp av.
- Alt blir OK, Allie. - Nå er det bra.
Fortellingen om vårt liv, av Allison Hamilton Calhoun.
Til min kjæreste, Noah. Les denne for meg, så kommer jeg til deg igjen.
God morgen, Mr Calhoun.
Mr Calhoun?
Ring Dr Fontanat!
Ikke blodtrykk, puls. Full hjertestans.
Ring meg på mobilen!
Vi snakket om dette. Det er greit nå. Kom.
Kom, kjære. Det er OK, vennen. Du kjenner Mr Holmes.
Å A, Mr Calhoun. Velkommen tilbake.
- Hvordan føler du deg? - Fin. Frisk som en fisk.
- Hvor skal du? - Bare gå en tur. Får ikke sove.
- Du vet det er mot reglene. - Ja, jeg vet det.
Du skulle egentlig ikke bare rusle litt, eller hva? Du skulle til Allie.
Jeg kom nettopp fra sykehuset og savner henne slik.
Jeg beklager, men jeg kan ikke la deg se henne i natt.
Du må gå tilbake på rommet.
For min del...
Selv går jeg ned og får meg en kopp kaffe.
Jeg kommer ikke tilbake og ser til deg på en stund. Så ikke gjør noe dumt.
Hei...
Noah...
Hei, elskling.
Beklager at jeg ikke har fått lest for deg.
Visste ikke hva jeg skulle gjøre. Jeg var redd du aldri kom tilbake.
Jeg kommer alltid tilbake.
Hva skjer når jeg ikke kan huske noe mer?
- Hva gjør du da? - Jeg vil være her.
Jeg går aldri fra deg.
- Jeg må spørre om noe. - Hva da, elskling?
Tror du...
Tror du vår kjærlighet kan utrette underverker?
Ja. Det tror jeg.
Det er den som fører deg tilbake til meg hver gang.
Tror du kjærligheten vår kan ta oss bort sammen?
Jeg tror den kan gjøre alt vi vil den skal gjøre.
- Jeg elsker deg. - Og jeg elsker deg, Allie.
- God natt. - God natt.
Vi sees.