www.titlovi.com
Beležnica
Izvinite?
Hajde, dušo. Da te spremimo za krevet.
Nisam ja niko poseban.
Samo običan čovek sa običnim mislima.
Vodio sam običan život.
Nijedan spomenik mi nije podignut, ime će da mi zaborave.
Ali u određenom trenutku, imao sam uspeha kao i svi koji su živeli.
Dobro izgledaš, Djuk. -Dobro se osećam.
Voleo sam nekog svim srcem i dušom...
...i za mene je to oduvek bilo dovoljno.
Kako je, Hari?
Pokušavam da umrem, ali mi ne dozvoljavaju.
Pa, ne možeš sve da imaš u životu.
Danas je veliki dan.
To kažete svaki dan, stari đavole.
Napolju je lepo vreme. Hajde da se prošetamo.
Ne bih rekla.
Moramo da vas izvučemo iz ove sobe.
Hajdete, dušo. Malo svežeg vazduha neće da vam škodi.
Žao mi je. Danas nije dobar dan. Mislim da nije ni za šta.
Ovo je Djuk.
Došao je da vam čita. -Da čita?
Neću. Ne znam.
Ma hajde. Dopašće vam se. Zabavan je.
Dobro. Gde smo stali?
Da, da, znam. Noć karnevala.
Noa je bio tamo sa svojim prijateljima Finom i Sarom.
Noa? -Tamo su se sreli.
Šesti jun, 1940.
Ali je imala 17 godina.
Čovečuljak osvaja nagradu.
Hvala vam što ste igrali. -Baš ste vickasti.
Čoveče, pogodio sam ono. Kažem ti da je namešteno.
Zdravo. -Zdravo. Kako se zoveš?
Ko je ona devojka sa Sarom? -Zove se Ali Hamilton.
Ovde provodi leto sa porodicom.
Tata joj ima više para od samog boga.
Zdravo, Fine! -Zdravo, dušo.
Pogledaj, osvojio sam nagradu za tebe. -Fine, hvala ti!
Hoćeš šećernu penu?
Hoćeš da igraš samnom? -Ne.
Zašto? -Zato što neću.
Noa, ona je sa nama.
Ali, hoćeš da se provozaš na točku?
Dobra ideja.
Volela bih. -Dobro.
Izvini me.
Izvinite.
Noa Kalhun. -Šta?
Radi u skladištu sa Finom.
Bio mi je par santimetara od lica.
Da. Videla sam. Ali to je Noa.
Znaš, čudim se što je uopšte prišao. Mislim da mu se sviđaš.
Šta radiš?
Ne možeš to da radiš! -Platiču ti kad siđem, Tomi!
Ja sam Noa Kalhun.
Pa? -Baš mi je drago što sam te upoznao.
Ali, ko je ovaj momak? -Ne znam. Noa Kalhun.
Zaista bih hteo da te izvedem. -Prijatelju, da li bio mogao?
Ne može više od dvoje u stolici, Noa!
Dobro, Tomi. U redu.
Siđi. Noa! Poginućeš!
Noa, prekini.
Pa, da li bi izašla samnom? -Molim? Ne!
Ne? -Ne!
Zašto? - Hej, daso, upravo ti je rekla.
Zašto nećeš? -Neznam, jer ne želim.
Onda mi ne ostavljaš izbor.
O, bože.
Prestani da se glupiraš! -Šta to radiš?
Noa, hvataj šipku! -Pitaću te još jednom.
Hočeš ili nećeš da izađeš samnom?
Dođavola, ruka mi klizi. -Onda se uhvati za šipku, idiote!
Ne dok ne pristane.
Izađi sa njim. - Dobro! Izaći ću sa tobom. - Molim?!
Ne, nemoj da mi činiš uslugu. -Ne! Želim to!
Želiš? - Da!
Kaži to. -Želim da izađem sa tobom!
Dobro, dobro, izaći ćemo.
Misliš da si pametan, jel da? -Nije bilo smešno, idiote jedan!
U redu je. Ja ću da se pobrinem za ovo.
Šta to radiš?
Molim te, nemoj to da radiš.
Nemoj to da radiš. -Ne mogu da verujem.
O, bože.
Sad više nisi tako hrabar, je li?
Naplatiću ti ovo.
Jedva čekam. Je li devojka sa karnevala.
Sećaš me se?
Da, naravno. G. Donji veš? Kako bih zaboravila?
Da, stvarno mi je žao zbog onoga.
Stvarno je bilo glupo da se penjem uz točak zbog razgovora.
Ali morao sam da budem kraj tebe. Privukla si me.
Isuse, kakva priča. Ti to kažeš svim devojkama?
Ne.
Ma da. Videla sam te pre neko veče s malom gđicom. Tračicom.
Šta radiš večeras? -Molim?
Ili sutra uveče, ili ovog vikenda.
Zašto? - Zašto? Zbog našeg izlaska.
Kakvog izlaska? -Onog na koji si pristala.
Nisam. -Jesi. Obećala si i zaklela se.
Pa, izgleda da sam se predomislila.
Razumem kad bi ti neki gad prišao na ulici, ne znaš me.
Ali ja znam sebe.
I kada vidim tako nešto. Mora da i...to da volim.
Poludim za tim. -O čemu ti pričaš?
Pa, o tebi.
Dobar si. - Molim?
Dobar si. -Ne. Pogrešno si me shvatila.
Fantastičan si. Stvarno jesi. Zadivljena sam.
Obično nisam ovakav. Izvini. -O, da, jesi.
Mogu da budem zabavan ako želiš. Zamišljen.
Pametan. Sujeveran.
Hrabar.
Umem i dobro da igram. Mogu da budem sve što poželiš.
Reci mi šta želiš i ja ću to da budem za tebe.
Šašav si.
Mogu da budem i to.
Hajde, jedan izlazak. Šta će da ti fali?
Pa, ne bih baš. -Šta treba da radim da se predomisliš?
Smislićeš ti već nešto.
Jesi li siguran da dolazi? -Opusti se. Sve je sređeno.
Nalazimo se za poslednju predstavu. Vidi. Šta rekoh?
PRIKAZUJE SE LIL ABNER
Bože. Kakva slučajnost.
Vidi ko je ovde. Ali, sećaš se Noe, zar ne?
Da, sećam se.
Dođi.
Zdravo. -Zdravo.
Drago mi je što te ponovo vidim. -I meni je drago.
Sjajno izgledaš. -O, hvaIa.
Zaista, zaista sjajno.
Stvarno sjajno izgledaš. Sjajno. A ja znam da ja sjajno izgledam.
Možemo li sada da odgledamo film? Samo što nije počeo.
Posle tebe.
Vraćaj se ovamo, Lile Abneru! -Nećeš me uhvatiti, Dejzi Me!
Danas je dan neženja. Ja treba tebe da uhvatim.
Brži sam od tebe! -O, dolazi ovamo.
Ne! Ne! Ne!
Uhvatiću te!
Hajde, uhvati me! -Evo me!
Pošteno je uhvatio propalicu.
Čekaj me!
Šta se desilo u filmu?
Izvoli. -Hvala.
Šta to radite, društvo? -Hoćeš da se prošetaš samnom?
Upadajte. -Šta se dešava?
Prošetaćemo.
Vas dvoje se sviđate jedno drugom?
Shvatam. Volite se. -Ne radi ono što ja ne bih.
Dobro, zdravo.
Dobro je.
To je bilo zabavno.
Dugo nisam gledala film.
Stvarno? -Otkad sam bila mala.
Molim? -Zauzeta sam. Nemam mnogo vremena.
Zauzeta si? -Imam strog raspored.
Svi dani su mi isplanirani.
Ustajem ujutru.
Doručak, matematika, latinski, ručak...
...čas tenisa, čas plesa, ponekad oboje.
Francuski, čas klavira, onda večera.
Posle večere budem malo sa porodicom i onda malo čitam.
Izgleda kao put prema uspehu. -Sigurno.
Prijaviću se na mnogo koledža.
Redklif, Sara Lorens. Tamo bismo hteli.
A ko je to "mi"? -Molim?
Upravo si rekla, "Tamo bismo hteli".
O, mama i tata. Sve odlučujemo zajedno.
Sve?
Ne, ne baš sve. Ali o važnim stvarima, da.
A ostalo ti odlučuješ sama?
Ne budi bezobrazan. -Izvini.
Samo pokušavam da otkrijem kako se zabavljaš.
Kako to misliš?
Mislim...
...sve one stvari, to je ono što moraš, jel tako?
Pa, šta radiš zato što želiš?
Upravo sam i rekla.
Neznam. Iznenađuješ me.
Molim?
Uvek sam mislio da si nekako...
Šta nekako? -Da si...
...slobodna. -Molim?
Slobodna.
Ja jesam slobodna.
Ne izgledaš tako. -Pa, jesam.
Hoću nešto da ti pokažem.
Šta to radiš? -Samo dođi.
Pregaziće te. -Sva ta kola?
Tata i ja smo dolazili, ležali i gledali kako se svetla smenjuju.
Kako prelaze od zelenog u crveno do žutog.
Probaj ako hoćeš.
Neću. -Zašto?
Zato što... ne znam. Hoćeš da ustaneš?
To je tvoj problem. Znaš li?
Ti neznaš šta hoćeš.
Šta bi se desilo kada bi naišla kola? - Umrla bi.
Molim? -Samo se opusti.
Prosto veruj. Moraš da naučiš da veruješ.
Slikanje.
Pitao si me šta radim za sebe.
Volim da slikam.
Većinu vremena mi misli lutaju glavom.
Ali sa četkicom u ruci, svet nekako utihne.
Sklanjajte se sa ulice!
Jesi li dobro?
Zašto se smeješ?
Bilo je zabavno.
Hoćeš da igraš samnom?
Svakako.
Sada? Ovde?
Ne treba da se igra na ulici. -Treba da se igra na ulici.
Nemamo muziku.
Pa, stvorićemo je.
Grozno pevaš. -Znam.
Ali ova pesma mi se sviđa.
Južna leta nemaju osećaja prema ljubavnim iskušenjima.
Naoružani upozorenjima i sumnjama...
...Noa i Ali su stvorili izuzetan portret...
...mladića i devojke koji putuju dugim putem...
...bez obzira na posledice.
Zaljubili su se, zar ne? Jesu. -Dobro.
Sviđa mi se ovakva priča. Nastavi.
Nakon te noći, Ali i Noa su sve dane proveli zajedno.
Uskoro su bili nerazdvojni.
Noa, dođi! -Pobediću te.
To izgleda baš lepo. -Probaj to. Stvarno je dobro.
Stvarno je lepo.
"...primitivne jabuke, oblici.
Predivni natopljeni fragmenti...
...zapostavljena lista jednog za drugim...
...jer sam ih prizivao ili pio za njih...
Prave pesme, (ono što pesmama zovemo jedva da su slike)
Pesme noćne privatnosti i ljudi kao što sam ja.
Ovu pesmu, klonulu od stida, neviđenu...
...koju uvek nosim, koju svi ljudi nose..."
Nije loše za Vitmena.
Izgleda da imaš posetioca.
Izvini, nisam htela da prekidam.
Nemoj da se izvinjavaš. Dođi ovamo, draga.
Prijalo bi nešto drugo sem mirisa drveta.
Tata, ovo je Alison Hamilton. -Drago mi je, Alison.
Ali. -Ali.
Drago mi je, g. Kalhun. -Nisam valjda star? Zovi me Frenk.
Hej, uđi i sedi.
Ali. Pa, lepojka je, sinko. -Jeste.
Lepša je nego što ti hoćeš da priznaš.
O, jel? -Nije. Nemoj da mu veruješ.
Šta to držiš? -Nešto sam vam donela.
Pa, da vidimo. Da pogledamo. Ti si ovo napravila?
Pa, to je divno. Vidi ti to. To je prokleta slika.
Pa, znam tačno gde da je stavimo. Hvala ti.
To je bila lepa pesma. Kako se zove?
Pa... -Vitmen.
Vidiš, kada je bio mali gadno je mucao.
Tata. -Pa, stvarno jesi.
Nisam to znala. -Zamuckivao sam.
Mucao, zamuckivao, kakva je razlika? Nisam ga razumeo.
Zato sam ga terao da čita poeziju naglas.
U početku nije bilo lepo, ali onda je prestao da zamuckuje.
To je dobra ideja. -Jeste, i ja sam tako mislio.
Neverovatno. Neverovatno.
Ja sam više za Tenisona, a on voli Vitmena iz nekog razloga.
Kaži, da li bi da doručkuješ?
Da doručkujem?-Da.
Tata, sada je deset sati.
Pa? Palačinke mogu da se jedu u bilo koje doba noći.
Hajde, hoćeš da doručkuješ? -Naravno.
Bila je to nemoguća ljubav.
On je bio dečko sa sela. A ona iz grada.
Ona je imala svet pod svojim nogama...
...a on nije imao ni dve pare u džepu?
Noa, hajde!
Pogledaj ih.
Šta mi to radimo?
Misliš da sam u prethodnom životu bila ptica?
Kako to misliš? -Kao reinkarnacija.
Neznam. -Ja mislim da sam bila.
Reci da sam ptica. -Ne.
Nemoj to da radiš. -Reci da sam ptica.
Prestani. Prestani, odmah. -Reci.
Ti si ptica.
Sad reci da si i ti ptica.
Ako si ti ptica, onda sam i ja ptica.
Hajde, draga. -Šta to radiš?
Kad izbrojim do tri, važi?
Lako je. Na tri. Spremna?
Jedan. Dva. -Dva.
Tri! -Ne! Ne mogu.
Ulazi u vodu.
Hajde, kukavice. -Ulazi!
Žao mi je. Ulazi u vodu, dušo. Dušo, da li bi ušla.
Ulazi u vodu! -Ne mogu.
Samo uđi! -Ulazi u vodu!
Jedan! -Skači. -Dva! -Tri!
Ne, ne, ne. Ubaci u brzinu i kreni!
I drži tako!
Ne razumem o čemu pričaš!
Nisu se mnogo slagali.
U stvari, retko su se slagali oko bilo čega.
Stalno su se svađali.
l svaki dan su se izazivali.
Ali uprkos razlikama nešto važno bilo im je zajedničko.
Bili su ludi jedno za drugim.
Dobro, moram da idem. -Ne! -Da, moram.
Ali.
Tata. Tata, ti... Nisam videla da si tu.
Uplašio si me.
Prilično si bliska s tim momkom tamo.
Jesam.
Pozovi ga u kuću u nedelju.
Hoću da upoznam tog mladića.
Laku noć, tata. -Laku noć.
O, bogca mu.
Onda dečak kaže: "Tata, ne razumem. Kaže, Pa...
...teoretski, obojica smo milioneri...
...ali u stvarnosti živimo sa gomilom kurvi."
To mi je ispričao biskup Stivens.
Olivija, skloni bocu pića ispred moga muža.
Malo je prepio.
A šta ti radiš, Noa?
Radim u skladištu sa Finom.
Uglavnom sečem i primam drva i gulim koru.
To je baš lepo, dušo. -Hvala.
Ako nemaš protiv da te pitam, koliko zarađuješ?
Koliko primam?
Četrdeset centi na sat.
Da, nije puno, ali ne treba mi mnogo i većinu uštedim.
Hajde da jedemo, hoćemo li?
O, da! To izgleda sjajno.
Pa, Noa, ti i Ali dosta vremena provodite zajedno.
Mora da vam je stalo jedno za drugo.
Postaje ozbiljno, a?
Da, gospođo. -Leto je skoro gotovo.
Šta ćeš da radiš?
Čarlston je samo par sati odavde.
Ali ide u Sara Lorens.
Zar ti nije rekla? -Ne, nije mi rekla.
Upravo sam dobila pismo. Htela sam da ti kažem.
U redu je.
A Sara Lorens je u Njujorku.
Nisam to znao.
Eni, ovaj razgovor je suviše težak za trpezu.
Neka se deca zabave, nemoj da izigravaš inkviziciju.
Usne su mi od sada zapečaćene.
Znam još jedan vic o časnoj sestri i četiri pastuva.
Prestani. Ustajem od stola ako ispričaš još jedan vic.
Uradiću to! Da!
Ne! -Spremna!
To dete je previše živahno za devojku u njenoj situaciji.
Ne, to je samo letnja ljubav. -To je samo nevolja.
Da li je to Ali tamo?
Hoćeš da idemo negde?
Čekaj ovde.
Ali!
Hajde.
Dobro. Veliki korak.
Korak. Ne, nemoj...
Dobro, stani ovde. Ne otvaraj oči.
Plantaža Vindzor. Sagrađena je 1 772.
Priča se da je Frensis Merion svoju ženu zaprosio ovde.
Pazi. Budi pažljiva. Slomljene su. Vidi ovo.
Ovo mesto je ogromno.
Da, jedno ogromno govno.
Jeste.
Ali jednog dana ću ga kupiti. Ima da ga sredim.
Potreban je samo novi pod.
I novi zidovi i krov. -I to je sve?
I cevi i struja.
I nameštaj. -Da, i malo nameštaja.
Ali odmah je pored vode.
A ima i veliki stari ambar. Može da mi bude radionica.
A šta je samnom? Zar se ja tu ništa ne pitam?
Da li hoćeš da se pitaš? -Htela bih.
Šta hoćeš?
Hoću belu kuću sa plavim žaluzinama...
...i sobom koja gleda na reku da bih mogla da slikam.
Još nešto? -Da.
Hoću veliki trem koji okružuje čitavu kuću.
Da možemo da pijemo čaj i gledamo zalazak sunca.
Obećavaš? -Obećavam.
Dobro.
Gde ideš? -Unutra.
Ne mogu da sviruckam ako mi to radiš.
Vodi ljubav samnom.
Noa? -Da?
Znam da sam rekla da vodiš ljubav samnom...
...ali mislim da moraš da mi kažeš šta da radim.
Stvarno? Sve? -Da.
Da li sam te povredio? -Ne, ne.
Samo... Samo razmišljam.
Samo... Nema veze.
O čemu razmišljaš? O čemu sada razmišljaš?
Znaš, baš ovog trenutka.
Da li si znao da će se ovo desiti kad si me doveo?
Ne. -Ne?
Ne? Nisi pomišljao na to?
Naravno da sam pomišljao. -Jesi?
Pa, šta si mislio?
Previše pričam, jel da?
Dobro, prestaću.
Zavezaću.
Jesi li dobro? -Jesam.
Dobro.
Nije mi jasno kako to da si tako tih.
Ni o čemu ne razmišljaš?
Ja poludeh ovde, ali, Noa, tebi je skroz dobro.
Baš te briga za sve oko tebe?
Izvini.
Htela sam da ovo bude savršeno, a ja ne mogu da zavežem.
Volim te.
Jesi li znala to?
Volim i ja tebe.
Ne moraš ovo da radiš ako ne želiš.
Ne. Ne, želim. Zaista.
Noa!
Noa! -Molim?! Fine, beži odavde!
Izvini, ali Alini roditelji su poludeIi.
Potegli su sve policajce da je traže.
Poslala si policiju da me traži? -Jesam.
Sada je 2 ujutru. Zvali smo policiju.
Hvala bogu da si dobro. Gde si bila?
Ja sam kriv za sve.
Možeš li da nas ostaviš nasamo na trenutak, molim te?
Hteo bih da popričam sa ćerkom.
Nasamo, mlada damo.
Hvala vam za sve, poručniče. -Nema na čemu, Džone.
Sad pravo kući. Kasno je.
Stvarno nije ona kriva. Izgubio sam pojam o vremenu.
Sedi.
Izvini, tata. -Izvini, tata.
Misliš da možeš da trepćeš i da se izvučeš?
Ne. Od sada će ovde početi da se poštuju neka pravila.
Kao na primer?
Ako tvoj otac neće da ih primeni, ja hoću.
Kao na primer šta, majko?!
Prestaćeš da se viđaš sa Noom. -Ne.
Glupira se napolju sa tim momkom do 2 noću, to mora da prestane.
Nisam 17 godina gajila ćerku i sve joj dala...
...da bi ona odbacila sve za samo jedno leto.
Ostaće ili trudna ili slomljenog srca.
On je fin mladić, fin je. Ali on je...
Šta je on? Šta je on?! Reci mi! -On je đubre! Nije za tebe!
Đubre?! On je radnik. Drvoseča.
Pa šta?!
Da li ćeš živeti u kući njegovog oca i da mu rađaš...
...štrokavu dečicu?! -Nemam ništa protiv!
Ne dodiruj me!
Više nećeš da ga viđaš. To je moja konačna reč.
Ne, nije. -Jeste.
Ne, nije konačna! Nećeš mi ti govoriti koga da volim!
Da voliš? -Da, tata, ja ga volim.
Ja ga volim.
Nije on prilika za tebe, dušo.
Znam da nije ono što ste želeli za mene.
Siromašan je i nije fin i nekulturan je i skroz pogrešan.
Ja ga volim.
Volim ga. -Ne znaš ti ništa o ljubavi.
A ti znaš?!
Ti ne gledaš tatu onako kako ja gledam Nou.
Ne dodirujete se ili smejete. Ne igrate se.
Ti neznaš ništa o ljubavi.
Noa?
Ideš?
Tako mi je žao. Neznam šta da kažem. Osećam se poniženo.
U redu je. -Nije. -Jeste. -Ne, nije.
Idem ja. -Ne, neću da ideš.
Moram da razmislim o svemu. -O čemu moraš da razmisliš?
Dođi ovamo. Pričaj samnom.
Pričaj samnom.
O čemu? Hoćeš da...
Ti odlaziš.
Ti ideš... a ja ostajem ovde.
Tako sam srećan što ćeš to da uradiš...
ali imaš milion stvari da završiš.
Toliko toga je pred tobom. -Nemoj tako da pričaš.
Tačno je.
Neću imati lepe stvari, fine stvari.
Nema...
To mi se nikada neće desiti. Nije mi u kartama.
Ne moram da idem u školu, važi? -Da, moraš.
O tome ti pričam. -Možeš da pođeš samnom.
U Njujork? -Da.
Šta da radim u Njujorku?
Da budeš samnom.
Da.
Neznam.
Nećemo večeras sve da rešimo, znaš?
Sačekaćemo kraj leta i videćemo šta će se desiti.
Hoćeš da raskineš?
Videćemo kako će ići kasnije.
Da li ti to raskidaš sa mnom?
Ne vidim način kako će to moći da se nastavi.
Shvatam.
Molim te, ne radi to. Ne misliš tako.
Dođavola, zašto onda čekaš da se završi leto?
Zašto to odmah ne uradiš?
Hajde.
Hajde. -Zašto si takva? -Uradi to!
Uradi to! Odmah to uradi!
Uradi to!
Prestani!
Znaš šta?! Ja ću!
Gotovo je! Jasno?! Gotovo je!
Dođi ovamo. -Ne dodiruj me!
Mrzim te! Mrzim te!
Idem ja. -Zašto ne ideš odmah!
Odlazi! Hajde! Hajde!
Ne, ne. Ne raskidamo mi stvarno, zar ne?
Ovo je samo svađa...
i sutra će da bude kao da se nikada nije desilo, jel tako?
Otišao je? -Otišao je.
Pa, mora da je bila uništena. -Bila je.
On je samo pokušavao da učini pravu stvar.
Ali trebalo je samo da otera roditelje dođavola.
Da, u pravu si. Verovatno da je trebalo.
Sutradan, kad se Ali probudila, svet je bio potpuno drugačiji.
Šta se dešava? -Idemo kući.
Idemo odmah?
Ne treba da krenemo još nedelju dana.
Obuci se i doručkuj.
Vila će da ti spakuje stvari. -Biće mi drago.
Neću da dirneš moje stvari.
Ja ne idem. -Ideš. -Ne, ne idem.
Pa, Ali, ići ćeš, htela ti to ili ne.
Čak i ako Aron bude morao da te vuče putem, ideš.
Dobro, idemo. Sve ovo mora da se uradi do ručka.
Ima poprilično. Zapnite.
Idemo! Hajde!
Gde je Noa? -Nešto isporučuje.
Šta se dešava? -Odlazim iz grada.
Odlaziš? Kada?
Sada. Odmah. Danas.
Moram nešto da kažem Noi.
Reci mu da ga volim i da mi je žao zbog svega, važi?
Slušaj, celu noć smo bili budni, Ali.
Nikad ga nisam video tako utučenog.
Gotovo je. Nemoj da otežavaš više nego što mora.
Ne. Ne, nije gotovo.
Posvađali smo se. Rekli smo stvari koje ne mislimo.
Ali nije gotovo. -Gotovo je.
Ostavi ga na miru. Pusti.
Dolazim! Mama, dolazim!
Pogledaj...
On razume. Teško je, ali stvarno razume.
Kada se leto završi, vreme je da se ide kući.
Ako hoće da priča sa tobom, pisaće ti. Ako ne...
Dobro, možeš li da mu kažeš da ga volim?
Možeš li to da uradiš? -Reći ću mu.
Zdravo, Fine.
Idi.
Letnje ljubavi se završavaju iz više razloga.
Ali kad sve bude gotovo, imaju nešto zajedničko.
Podsećaju na zvezde padalice.
Spektakularan trenutak svetla na nebu.
Kratki momenat večnosti.
I u trenu... nestanu.
Noa je bio očajan.
Pisao je da mu je žao što je tako glupo raskinuo s njom.
Pisao je da je i dalje voli i da želi da je vidi.
I ako bi mu ona oprostila, došao bi gde god da je.
Pisao je jedno pismo dnevno godinu dana. 365 pisama.
Ali ni na jedno nije dobio odgovor.
Hej, Frede! Ništa?
Izvini.
Dobro, hvala ti!
Konačno, posle godinu dana ćutanja...
odlučio je da sve ostavi za sobom i započne novi život.
Zato je napisao oproštajno pismo.
On i Fin su se spakovali i uputili u Atlantu.?
Noa!
Dođi! Slušaj ovo!
Ratno stanje...
postoji između SAD i...
...ustava SAD...
protiv svih neprijateIja stranih i domaćih.
Noa i Fin su se zajedno prijavili.
I posle dve godine jurenja za Romelom kroz pustinju...
prekomandovani su u Patonovu Treću armiju u Evropi. ?
Fine!
Da li protivurečim sebi?
Onda dobro, protivurečim sebi.
Ali je bila 3. godina koledža kad se prijavila u sestre.
Za nju su svi slomljeni muškarci ranjena tela u dvorištu...
bili Noa...
ili neko ko se borio uz njega...
u džungli ili po snegom zastrtim putevima. ?
Podići ću te. Spreman?
Dobro. Tako.
Spustićemo ovu nogu... dole.
Jesi li dobro?
Gospođice, da li smem nešto da vas pitam?
Primetio sam da ne nosite prsten...
pa sam se pitao da li bih mogao da vas izvedem.
Molim? -Na sastanak.
Pre nego što me odbijete...
moram da vam kažem da izvrsno plešem...
i da su moje namere potpuno nepoštene.
Dobro, Kazanova, lezi.
Da se ti oporaviš, onda ćemo da pričamo o izlasku, važi?
Baci pogled na njega.
O, bože, kao san je.
Šta radi ovde? -Bulji u tebe.
Gospođice?
Oporavio sam se.
Šta sad kažete za izlazak?
Ali se iznenadila kako se brzo zaljubila u Lona Hamonda.
Bio je zgodan, pametan...
zabavan, obrazovan i šarmantan.
Takođe je poticao iz južnjačke porodice i bio veoma bogat.
Molim?
Idemo na ples. -Šta se dešava? Šta to rade?
Vidimo se kasnije, dušo. -Vidi ti to.
Razmišljao sam zašto se ne bismo venčali.
Predajem se. Zašto se ne bismo venčali?
Nisam mogao da se dosetim. Onda me je strefilo.
Tvoji roditelji.
Moji roditeIji? -Apsolutno. Dragi stari mama i tata.
Problem je u tome što me vole.
Ja sam tip muškaraca za koga žele da te udaju. -Stvarno?
Bogat sam. Sa juga. Imam pristojan posao.
Neverovatno igram. Pametan sam. Znaš, ja sam vrlo...
Pa, u čemu je problem? -Voleo bih da mislim. Slušaj.
Ako se udaš za mene...
Dobro me sad slušaj.
Ako se udaš za mene, izgubićeš bitku protiv njih.
O, bože, šta ćemo da radimo? -Neznam.
Hej, da li vam je dobro?
Vidiš, Ali...Dođavola, mislim da moraš da se udaš za mene.
Mislim da treba da se udaš za mene.
Treba? -Da.
Ako treba, tvoji roditelji će znati da si nesrećna...
jer nisi mogla da ih razočaraš.
Možda si prevideo jednu sitnicu. -A to je?
Pa, vidiš, moraš prvo da tražiš dozvolu od njih.
A mislim da si precenio njihova osećanja prema tebi.
Je li? Ne bih rekao.
Zašto? -Već sam ih pitao i pristali su.
Molim?
Još nešto.
Volim te.
Hoćeš li da se udaš za mene, Ali?
Znam da se dosta zafrkavam, ali lud sam za tobom.
Udaćeš se za mene?
Učinićeš me najsrećnijim čovekom na svetu?
Da. Da. Da.
Reći ću im. -Gde ćeš?
Mama!
Zaustavite muziku.
Izvinite. Hoću svi da čujete da ćemo se nas dvoje venčati!
Ona je pristala od sveg srca...
ali nisam razumeo zašto je u trentuku kad je pristala...
Noino lice bilo u njenim mislima.
Hej, vidi ti njega!
Drago mi je da te vidim. Da te pogledam.
Da li krvariš? Ne? Sve je u redu? -Jeste.
Volim te.
Moram nešto da ti pokažem. -U redu.
Šta se dešava? Šta je to?
Evo. Prodao sam kuću.
Prodao si kuću?
Da. Moram da izađem do kraja meseca.
S tim i onim zakonom o veteranima možeš da dobiješ?
Šta da dobijem?
Tvoju kuću iz snova. Plantažu Vindzor.
Tata... -Neću ni reč da čujem.
Već sam pričao sa bankom. Daće ti zajam.
Pa, ne mogu da dozvolim da prodaš kuću. -Gotovo je.
To je dobro, treba to da uradiš.
Sačekaj malo. Prodao si kuću, gde ćeš da živiš?
Sa tobom, ludo. Šta si mislio? Neko mora da ti pomogne.
Noa je pogledao kuću, ali je video samo jedno:
Ali.
Odlučio je da ispuni svoj dugogodišnji san.
Od temelja će da preuredi staru kuću.
Otišao je u Čarlston da dobije odobrenje za planove...
sudbina je odškrinula vrata...
i bacila mu kartu sreće.
Zaustavite autobus! Zaustavite autobus.
Ne mogu da stanem dok ne stignem do stanice.
Ne. Molim vas stanite.
Da li razumete engleski? Niko ne silazi pre stanice. Sedite!
Bože...
Pomeri se!
Šta to radiš?!
Eno ga tamo.
Dušo. Zdravo.
Kada je tog dana video Ali...
nešto je u Noi puklo.
Umislio je...
da će ako restaurira staru kuću u kojoj su bili one noći...
Ali naći načina da mu se vrati.
Neki su to nazvali radom iz ljubavi.
Drugi su to nazivali drugačije.
U stvari, Noa je malo poludeo.
Kada... -Izvini?
Vreme za jelo.
Ručak je danas u sunčanoj sobi.
Dinja je dobra. Uzmi malo.
Da li su se nekada videli ponovo?
Noa i Ali?
Nećeš da ti pokvarim kraj pre nego što dođe onaj dobar deo?
Gde smo stali?
Kada je Noin otac umro u Novembru...
kuća je bila sve što mu je ostalo.
S vremenom, Noa je završio kuću.
Smešak. Evo.
Dobro je pogledao ono što je postigao...
i dobrano se napijao 10 dana...
i ozbiljno razmišljao da je zapali...
pa je konačno stavio kuću na prodaju.
Spreman sam ovoliko da vam ponudim.
Mnogi su bili zainteresovani.
Ali je uvek nalazio razlog da je ne proda.
Ne.
Ili su im ponude bile suviše niske...
ili ako su prihvatali njegovu cenu, osećao je da vredi više.
To je puno novca, ali uzimam je.
Pedeset hiljada dolara.
To je više nego što sam tražio.
Tako je. Mnogo više.
Čoveku je rekao da to što je ponudio 5000 preko cene...
niko normalan ne bi uradio...
a on ne želi da ludak živi u njegovoj kući.
Svako jutro je na potoku iz sebe je izbacivao frustracije.
A uveče, da bi umanjio žaoku usamljenosti...
uz njega je bila Marta Šo.
Marta je bila udovica iz rata koja je živela u susednom gradu.
Hoćeš da idemo sutra na ručak? -Moram da radim.
Možemo da odemo do reke ako hoćeš.
Sledeće nedelje.
A da se provozamo negde. -Ne.
Samo sam pitala.
Šta ti hoćeš, Noa?
Kako to misliš šta hoću?
Od mene.
Ponekad kad pričaš samnom kao da me ne vidiš.
Žena zna kada je muškarac gleda u oči i vidi neku drugu.
Znaš da hoću da ti dam sve što poželiš.
Je li tako?
Ali ne mogu...
jer toga nema.
Slomljeno je.
Razumeš?
Da li je veo preteran?
Šališ se? Izgledaš savršeno.
Lepša nevesta ne može da bude.
Predivno izgIedaš, dušo. -Hvala ti.
Samo da te Lon vidi u toj haljini. Poludeće!
Neće moći oka da skine sa tebe. Ili ruke.
Baš si nevaljala.
Jesi li videla jutarnje novine?
Kažu da ćeš da budeš vest sezone.
Sezone? Ovo će biti slavlje koje grad nikada nije video!
Ona ne planira, ona kuje zaveru, zar ne?
Mama, vidi, dolazi guverner.
Bolje bi mu bilo. Daj da vidim.
O, bože.
Savana, šta tu imamo? -Tamo smo na 82.
A Memfis? -Na 89.
Sjajno. Sa 85. -Gospodine?
Da? -Imate posetu.
Zdravo, dušo, nisam znao da ćeš da dođeš.
Žao mi je. Trebalo je da te nazovem.
Ma šta pričaš? Ne moraš da zoveš.
Momci, ostavite nas na minut. -Da, gospodine.
Gospođice Ali. -Gospođo.
Pa, šta ima?
Više ne slikam.
Nekada sam stalno slikala i stvarno sam to volela.
Nisam to znao. -Da.
Pa slikaj. -Hoću.
Da, počeću.
Sjajno.
Da li je sve u redu?
Moram da odem.
Dobro.
Moram da se pobrinem za neke stvari. Da razbistrim glavu.
Dobro, da li treba da brinem?
Ne, ne bih rekla.
To je baš uverljivo.
Slušaj, jesi li dobro? -Jesam.
Dobro. Onda idi. Opusti se. Radi šta god hoćeš.
U redu je da budeš nervozna. Da se slediš pred venčanje.
Ne. Ne predomišljam se, Lone.
Volim te.
Vratiću se iz Sibruka za par dana, važi?
Iz Sibruka. -Da, iz Sibruka.
Zdravo.
Videla sam tvoju sliku u novinama.
Ti pored kuće.
Htela sam da vidim da li si dobro.
Mislim, nisam bila u blizini ili tako nešto. Samo sam...
Pa, jesi li dobro?
Dobro.
Ja sam glupa. Nije trebalo da dolazim.
Hoćeš da uđeš? -Može.
Ovo je dobra priča. -Drago mi je da ti se sviđa.
Mislim da sam je čula ranije.
Jesi.
Možda više puta?
Doktor hoće da vas vidi. -Mene? Sada?
Ne. Njega.
Ali još mi nije pročitao priču.
Čitaću ti još kad završim sa doktorom. Neće trajati.
Dobro. -Nemoj da ideš. Odmah se vraćam.
Dok čekate, možda biste da svirate klavir. To volite.
Je li?
Više ne znam ni jednu melodiju. -Umete da čitate note.
Šalite se.
Ko ste vi?
Ja sam dr. Barnvel, jedan od ovdašnjih lekara.
Nismo se upoznaIi, pa rekoh da vas lično pregledam.
Vidim da ste imali dva srčana udara u poslednjih 18 meseci.
Da, dva manja. Mislim da je jedan bila angina.
Dobro, da li se žalite na nešto?
Ne. Dobro mi je.
Dobro. Udahnite duboko.
Dobro. Još jednom.
I duboko.
Još jednom.
Sjajno. Sjajno. Još uzimate lekove?
Svaki dan, dva puta dnevno.
Dobro, dobro, dobro. Možete da obučete košulju.
Kako sam shvatio, vi čitate gospođici Hamilton.
Da. Da joj pomognem da se seti.
Mislite da to neće da joj pomogne.
Mislim da neće.
Ona se seća, doktore.
Ja joj čitam i ona se seća.
Ne uvek, ali seća se.
Senilnost je nepovratna. Degenerativna je.
Posle određene tačke, žrtve se ne vraćaju.
Tako mi kažu.
Samo neću da polažete previše nade u sve to.
Hvala, doktore. Ali znate kako kažu:
Nauka doseže do određenih granica, onda nastupa Bog.
Onda nastupa Bog.
Dođavola, zaboravili su da joj okrenu stranu. Gotovi smo?
Izgleda da su okrenuli stranu. -Nisu.
Ovo svira po sećanju.
Zove se Lon Hamond mlađi. -Hamond?
Kao iz Hamond pamuka?
Kao iz Hamond pamuka. -Mora da se sviđa tvojim roditeljima.
Stvarno je dobar čovek, Noa. Stvarno bi ti se dopao.
Voliš ga? -Da.
Volim ga. Puno.
Onda je to to.
Udaj se za Lona, a mi možemo da budemo prijatelji.
Važi? -Važi.
Jesi li gladna? Hoćeš da ostaneš na večeri?
Moram da te upozorim, lako se napijem.
Još koje pivo i moraćeš da me nosiš odavde.
Polako. Nemoj da moram da te iskoristim.
Ne bi se usudio. Ja sam udata žena.
Još nisi.
Molim?
Zašto me gledaš tako?
Samo se sećam.
Ova soba.
Ovde...
Da li smo ovde...?
Ovo je ta soba?
Najeo sam se. -I ja.
"Kako me tvoji prsti uspavljuju.
Tvoj dah na mene pada kao rosa.
Tvoj puls uljuljkuje moj sluh.
Osećam da nestajem od glave do pete.
Prelepo, dovoljno."
Bila je prava, zar ne?
Ti i ja?
Pre toliko vremena. Bili smo samo deca.
Ali smo se stvarno voleli, zar ne?
Treba da krenem.
Zbogom.
Misliš da možeš da se vratiš sutra ujutru?
Hoću da ti pokažem neka mesta.
Molim te? -Dobro.
Važi.
Vratila se u njegov život kao iznenadni plamen...
sagorevajući put pravo do njegovog srca.
Noa je ostao budan čitavu noć.
razmišljajući o agoniji koja bi ga snašla...
kad bi je dva puta izgubio.
Baš bih volela da pogodim kako se završava ova priča.
Došla su deca.
Deca? -Ne vaša, njegova.
Hoće li ti smetati? -Baš bih volela da ih upoznam.
Dođite ovamo. -Zdravo, tata.
Kako si? -Dobro.
Kako si, Megi? -Zdravo, tata.
Zdravo. Ja sam Ali.
Zdravo, ja sam Meri Alen. -Meri Alen.
Drago mi je. -Drago mi je.
Zdravo. -Zdravo.
Megi. -Kako si, Megi?
Zdravo, dušo. -Zdravo, Davani.
Baš lepo ime. -Hvala.
Hvala.
A ko je ovo? -Edmond.
Zdravo, Edmonde.
Znate, mislim da ću da odem da dremnem. Važi?
Hajde, draga. Idemo. -Tako.
Tako, hajde. -Hvala.
Čitaću ti kasnije. -Važi. Hvala ti.
Drago mi je što sam vas sve upoznala.
Doviđenja. -Drago mi je.
Doviđenja. -Zdravo.
Danas dobro izgleda. -Dobro je.
Ne znam, danas je nešto posebno.
Možda je ovo dan za čuda.
Tata, dođi kući.
Mama nas ne prepoznaje.
Ne prepoznaje ni tebe. Nikada neće shvatiti.
Nedostaješ nam. Ludost je što živiš ovde.
Da. Znaš, svi ćemo da ti pomognemo sa mamom.
Možemo na smenu da je posećujemo.
Slušajte...
ono je moja ljubav. Neću da je ostavim.
Ovo je sada moj dom.
Vaša majka je moj dom.
Halo? -Hej, zdravo.
Zdravo. Ko je to?
Lon ovde. Koga si očekivala?
Nikoga. Samo sam iznenađena. Kako si me našao?
Pa, u Sibruku ima samo jedan hotel.
I kako nisi zvala, zabrinuo sam se.
Gde si bila? Jesi li dobro?
Osećam se kao idiot što sam zvao hotel bar sto puta.
Dobro sam.
Hoćeš nešto da mi kažeš. -Ne. -Ne? -Ne.
Dobro.
Lone, volim te. Da te zovem sutra?
Važi.
Noa?!
Zdravo.
Pa, bolje da krenemo. Dolazi kiša.
Sviđa ti se?
Kao san je.
Hoćeš da ih nahraniš? -Da.
Šta rade ovde?
Neznam. Treba da se sele u Vadmalo Saund.
Neće da ostanu ovde? -Ne.
Vraćaju se odakle su došle.
Drugačiji si.
Kako to misIiš?
Kako izgledaš. U svemu.
I ti izgledaš drugačije, ali na pravi način.
Znaš, nekako si i isti.
Je li?
Da.
Stvarno si uspeo. -U čemu?
U svemu. Sa kućom.
Predivno je ovo što si uradio.
Obećao sam ti da ću to da uradim.
Sjajno.
Moramo da idemo.
Noa!
Zašto mi nisi pisao?
Zašto?
Nije me bilo prošlo.
Čekala sam te sedam godina. A sada je kasno.
Napisao sam ti 365 pisama.
Godinu dana sam ti pisao svakog dana.
Pisao si mi? -Da.
Nije se završilo.
Još uvek se nije završilo.
Mora da se šališ?
Svo to vreme, ovo mi je nedostajalo?
Hajdemo ponovo.
Noa.
Probudi se.
Zdravo. -Pokušavaš da me ubiješ, ženo.
Treba mi odmor.
Treba mi hrane da bih povratio snagu.
Dobro.
Šta ti se jede?
Palačinke. -Dobro.
I slanina... -Dobro.
I piletina.
Ona je prava, zar ne?
Mogu li da je upoznam?
Stvarno bih volela da je upoznam? -Nije baš dobra ideja.
Znači to je Marta?
Zdravo. Ja sam Ali.
Puno sam čula o tebi. -I ja o tebi.
Hoćeš da uđeš?
Jesi li sigurna?
Da, da. Noa je upravo rekao da je gladan.
Možeš da pristaviš čaj.
Uđi.
Drago mi je što sam te upoznala, Marta. -I meni je drago.
Zdravo. -Čuvaj se.
Neverovatna je. Stvarno jeste.
Drago mi je što sam došla.
Zaboravila sam kako izgleda.
Prvi put od kada sam izgubila Ričarda...
osećam da imam čemu da se nadam.
Izgledaš tako smireno. Nisam mogao da te probudim.
Otišao sam po doručak. Brzo se vraćam.
P.S. Prati strelice do iznenađenja.
Lon je krenuo ovamo.
Bojim se da se tvoj otac istrčao u vezi sa Noom.
Kad mu se nisi javila, odlučio je da dođe.
Pa to je baš divno.
Baš sjajno.
Ti, ja, Noa i Lon Jedna velika srećna porodica.
Pričaj mi o pismima, majko.
Da li je tačno? -Jeste.
Gledala si kako se mesecima uspavljujem suzama
i ništa nisi rekla.
Kako si mogla to da uradiš? -Žao mi je.
Žao ti je?
-Jeste. Žao mi je.
Zbog tebe mi je čitav život uništen.
Da, ukrala sam ti pisma. Pogrešila sam.
Ali prestani da dramiš i preuzmi malo odgovornost.
Došla si ovde. Znala si šta radiš.
Znala si da će se ovo desiti.
Sada sam profuknjača?
Neverovatna si. Neverovatna.
Hajde. Obuci se.
Hajde da se provozamo.
-Zašto bih išla sa tobom bilo gde?
Zato što te poznajem bolje nego što misliš.
Neću da se jednom probudiš pitajući se da si sve znala...
da li bi drugačije postupila.
Šta radimo ovde, mama?
Vidiš li onog čoveka tamo?
Sad i nije nešto, ali pre 25 godina...
O, bože. Bio je stvarno nešto posebno.
Bili smo ludo zaljubljeni, da ti kažem.
Naravno, tvoj deda je poludeo, pa smo odlučili da pobegnemo.
Nismo stigli do sledećeg grada kad nas je policija uhvatila.
Ali to je bilo davno.
Znaš, kada sam u blizini...
stanem i posmatram ga...
pokušavam da zamislim koliko bi moj život bio drugačiji.
Hoću da znaš da volim tvog oca.
Mama...
Ne, dođavola, ovo je važno i moraš da saslušaš.
Volim ga. On je sjajan čovek.
Dobar je prema meni i ja ga ne zaslužujem.
Volim ga, Ali. Volim. Volim ga.
Znam da ga voliš, mama.
Znam.
O, bože.
Sramota me je. Baš sam glupa.
Pogledaj me, velika stara naduvena vreća.
Ludo je...
ali ja ni ne znam ko je ta osoba.
O, bože.
Ali!
Evo.
Nadam se da ćeš doneti pravu odluku.
Zanimljivo jutro. -Jeste.
Lon je u gradu.
Ovde je?
Jeste, videle smo kola u prolazu kod hotela.
Vidim da si dobila moja pisma.
Konačno.
Šta ćeš da radiš, Al?
Ne znam.
Opet smo na istom?
Jesmo li?
Šta je sa proteklih nekoliko dana? Desili su se, znaš.
Znam da su se desili i bilo je divno.
Ali je bilo potpuno neodgovorno.
Imam verenika koji me čeka, koji će biti povređen kad sazna.
Znači vodiš ljubav samnom i onda se vraćaš mužu?
Da li je to tvoj plan?
Je li ovo bio test koji nisam prošao? -Ne! Obaćala sam mu.
Dala sam mu svoju reč.
Tvoja reč je sada otišla dođavola, zar ne misliš tako?
Otkriću kada popričam s njim.
Ovde nije reč o obećanju. I nije u pitanju srce.
U pitanju je sigurnost.
Šta to treba da znači? -Novac!
O čemu pričaš? -On ima puno para!
Mrzim te, gade jedan. -Mrzim i ja tebe.
Ako odeš odavde, mrzim te.
Zar nisi primetio šta se dešava?
Izgleda da nisam. Pogrešno sam protumačio znake.
Da, izgleda da jesi.
Dosadno ti je! Dosadno ti je i ti to znaš.
Ne bi bila ovde da nešto ne nedostaje.
Arogantni kučkin sine.
Da li bi ostala samnom?
Da ostanem sa tobom? Pogledaj nas. Već se svađamo.
Pa, to mi radimo. Svađamo se.
Ti mi kažeš kad sam arogantni kučkin sin.
Ja ti kažem kada si davež, što si 99% vremena.
Ne plašim se da te povredim. Odljutiš se za dve sekunde...
i nastavljaš dalje da gnjaviš.
Pa šta?
Neće biti lako. Biće veoma teško.
Moraćemo stalno da radimo na tome, ali želim jer želim tebe.
Želim te celu zauvek. Ti i ja svakog dana.
Hoćeš li da mi učiniš nešto?
Molim te?
Možeš li da zamisliš svoj život, za mene,...
za 30, 40 godina.
Kako izgleda? Ako je sa njim, idi.
Idi! Jednom sam te izgubio, mislim da mogu ponovo...
ako znam da je to ono što ti stvarno želiš.
Ali nemoj da se izvlačiš. -Kako da se izvlačim?
Nema lakšeg načina. Šta god da uradim neko je povređen.
Hoćeš li da prestaneš da misliš šta drugi žele?
Prestani da razmišljaš šta ja želim. Šta on želi? Tvoji?
Šta ti želiš?
-Nije tako jednostavno.
Šta ti želiš?
Dođavola, šta želiš?
Moram da idem.
Najdraža Ali:
Sinoć nisam mogao da spavam jer znam da je među nama gotovo.
Više nisam ogorčen jer znam da je ono što smo imali pravo.
Ako se jednom u budućnosti sretnemo u novim životima...
nasmešiću ti se sa radošću i setiti se...
kako smo proveli leto među drvećem...
učeći jedno od drugog odrastajući u ljubavi.
Najbolja ljubav je ona koja probudi dušu...
i učini da težimo ka boljem.
To nam usadi žar u srce i donese mir u naše misli.
Ti si mi to podarila.
To sam ja hteo tebi da podarim zauvek.
Volim te. Videćemo se. Noa.
Predivno je.
Predivna je priča. -Jeste.
Ne znam zašto, ali rastužuje me.
Znam da se sada osećaš izgubljeno, ali ne brini.
"Ništa nije zauvek izgubljeno ili se može izgubiti.
Telo, usporeno, staro, hladno...
žar ostao od neke stare vatre...
ponovo će se razbuktati?"
Ti si to napisao? -Ne.
To je bio Volt Vitmen.
Mislim da sam ga poznavala. -Mislim da jesi.
Hoćemo li da uđemo? Hladno mi je.
Hvala.
Ko je ovo uradio?
Ja sam, uz pomoć prijatelja koje imam među sestrama.
Nikada nisam videla nešto tako lepo.
Nisam ni ja.
Hoćemo li?
Malo soka od grejpa? -Mogla bih.
Toliko pilula. Koliko si bolestan?
Pa, "bolest" je postala relativan pojam za mene.
Sada to posmatram kao opšti proces trošenja.
U tvoje zdravlje.
Pa, šta se desilo?
U priči? Koju je odabrala?
Kako ja to vidim, imam tri izbora.
Jedan, da ga ubijem.
Dva, da ubijem boga u njemu.
I treći...
da te ostavim.
Ali to sve nije dobro.
Vidiš...
ništa od toga mi ne ostavlja tebe.
I uprkos svemu...
ja te volim.
Volim i ja tebe.
Mislio sam ono što sam rekao kad sam ti dao taj prsten.
I ja.
I ja sam mislila. Ali kad sam sa Noom osećam da smo jedno...
a kad sam sa tobom osećam se kao neko drugačiji.
Slušaj, normalno je da ne zaboraviš svoju prvu ljubav.
Ja te volim, Ali.
Ali, želim te za sebe.
Ne želim da ubeđujem verenicu da treba da bude samnom.
Ne moraš.
Već znam da treba da budem sa tobom.
I onda su živeli srećno zauvek.
Ko? Ko je?
O, da.
Naravno.
Sada se sećam.
To smo bili mi.
Bili smo to mi. Bili smo to mi. -Draga moja. Dušo moja.
Toliko te volim.
Dušo moja.
Noa, Noa.
Volim te, anđele.
Šta mi se desilo?
Ništa. Samo si malo odlutala na neko vreme.
Koliko vremena imamo?
Neznam. Prošli put je bilo oko pet minuta.
Hej, doveo sam starog prijatelja.
Kako su deca? -Dobro su.
Bili su danas u poseti. Mali Noa. I Davani.
Rastu.
Bože.
Kako vreme brzo prolazi.
Prosto proleće. -Da, tako je.
Hoćeš li im reći da ih volim? -Naravno da hoću.
I da mi je žao.
Reći ću im, dušo.
Sećaš se priče koju si mi čitao? -Da.
Misliš da večeras mogu da budem ona?
Da li bi to bilo u redu?
Znaš šta bismo mogli?
Možda da uzmemo kola i da se provozamo.
Da odemo odavde, negde. Hoćeš li?
Ne bih. Ne večeras, draga.
Hajde. Zašto da ne?
Sačekaj malo.
Zašto si me nazvao draga? Ja te ne poznajem.
Šta se dešava ovde? Da li bi trebalo da te poznajem?
Ali. -Ne. Ne! Ne!
Dušo.
Volim te. Ostani samnom. Nemoj da ideš. -Ne!
Ko si ti? -Ja sam Noa. Ja sam Noa. Ti si Ali.
Šta hoćeš? Šta radiš ovde?
Hajde, dušo. -Ne prilazi mi. Ne prilazi mi.
Ali, Ali... -Upomoć! Upomoć!
Upomoć! -Smiri se, Ali. Smiri se.
Smiri se. U redu je, dušo.
U redu je, dušo. Hajde. -Pusti me!
Smiri se, Ali. -Ostavi me na miru.
U redu je. Doktore!
Neka mi neko pomogne! -Ali, smiri se. Doktore!
Pričajte. -Požurite. Zapada u sumrak.
Neka mi neko pomogne!
Smirite se. Držite joj ruku. -Dobro, dva mililitra Halopa
Smiri se, Ali. -Jedan, dva. Tri.
Ali, u redu je.
U redu je. -Dobro vam je. Da pogledamo.
Da pogledamo. Dobro je. -Dobro.
Samo dišite. Budite mirni. -Dobro je.
Dišite na usta. -Opustite se.
Biće vam dobro, Ali. -Opustite se. Sve je u redu.
"Priča o našim životima od Alison Hamilton Kalhun
Mojoj ljubavi, Noi
Čitaj mi ovo, i ja ću ti se vratiti."
Dobro jutro, g.Kalhun.
G. Kalhun?
Zovite dr.Fonatanta sa univerziteta, jasno?
Nema pritiska, ni pulsa, ničega. Javite da budu pripravni.
Zovite me na moblini! -Dobro, hoću.
Pričali smo o ovome.
U redu je, sada. Hajde.
Hajdete, draga. Hajdete, idemo.
U redu je, dušo. Hajde. Znate g.Holmsa.
O, g. Kalhun.
Dobro nam se vratili.
Kako se osećate? -Dobro. Zdrav kao dren.
Gde idete?
Samo sam hteo da prošetam. Ne mogu da spavam.
Znate da je to protiv pravila. -Da, znam.
Niste baš hteli da prošetate, zar ne?
Krenuli ste da vidite gospođicu Ali.
Upravo sam izašao iz bolnice i nedostaje mi.
G. Kalhun...
žao mi je ali ne mogu da vam dozvolim da je vidite večeras.
Morate da se vratite u sobu.
A ja...
idem dole da naspem sebi šolju čaja.
Neko vreme neću da se vraćam da vas proveravam.
Zato nemojte da pravite ludosti.
Zdravo.
Noa.
Zdravo, dušo.
Žao mi je što nisam bio tu da ti čitam.
Nisam znala šta da radim.
Bojala sam se da se više nikada nećeš vratiti.
Ja se uvek vraćam.
Šta će se desiti...
kad više ne budem mogla ničega da se setim?
Šta ćeš da radiš?
Biću ovde. Nikada te neću ostaviti.
Moram nešto da te pitam.
Šta je bilo, dušo?
Da li misliš...
da naša ljubav može da stvara čuda?
Mislim da može.
To te svaki put vrati meni.
Misliš da naša ljubav...
može da nas odnese, zajedno?
Mislim da naša ljubav može da učini sve što mi želimo.
Volim te.
Volim i ja tebe, Ali.
Laku noć.
Videćemo se.
K r a j
Preuzeto sa www.titlovi.com