DAGBOKEN - Jag sökte dig och fann mitt hjärta
Ursäkta...
Kom, så gör vi dig klar för natten.
Jag är ingen särskild, bara en vanlig man med vanliga tankar.
Jag har levt ett vanligt liv, och mitt namn faller snart i glömska.
Men på ett sätt har jag lyckats lika strålande som nån annan här i livet.
Jag har älskat någon av hela mitt hjärta, och det har varit nog för mig.
- Hur är det, Harry? - Jag vill dö, men de låter mig inte.
Man kan inte få allt.
- Det är en stor dag i dag. - Det säger du varje dag, din rackare.
Det är så vackert ute, vi kan väl ta en promenad?
- Nej... - Du kan inte stanna inne.
Kom nu, lite frisk luft piggar upp.
Tyvärr, jag tror inte hon har lust med nånting i dag.
Det här är Duke, han har kommit för att läsa för dig.
Nej. Jag tror inte det...
Jo, du gillar honom, han är väldigt rolig.
Jaha, var slutade vi läsa...
Jo, det var kvällen på tivolit.
Noah var där med sina vänner Fin och Sara. Det var där de träffades.
Sjätte juni 1940. Allie var sjutton år.
- Den lille vann pris! - Lustigkurre...
Jag tog i så det rykte! De fuskar.
Hej! Vad heter du?
- Vem är flickan med Sara? - Allie Hamilton.
Hon är här över sommaren. Pappan är rik som ett troll.
Hej, gumman. Jag har vunnit ett pris åt dig.
Vill du ha sockervadd?
- Vill du dansa med mig? - Nej.
- Varför inte? - Jag vill inte.
- Noah, hon är ute med oss. - Vill du åka pariserhjulet, Allie?
Gärna.
Noah Calhoun. Han arbetar på brädgården med Fin.
- Han kom påträngande nära. - Ja, typiskt Noah.
Han verkar gilla dig.
- Lägg av, dumskalle! - Är du inte klok?!
- Vad sysslar du med?! - Jag betalar när jag kommer ner!
Jag heter Noah Calhoun. Det är verkligen trevligt att träffas.
- Jag vill gå ut med dig. - Men sluta...!
- Bara två personer i en gondol! - Okej, Tommy.
- Kom ner innan du slår ihjäl dig! - Ja, sluta nu!
- Vill du gå ut med mig? - Vad? Nej!
- Aldrig? Varför inte? - Hon sa ju varför.
- Varför inte? - För att jag inte vill.
Då har jag inget annat val...
Sluta fåna dig!
Jag frågar en sista gång... Går du ut med mig eller inte?
- Jag halkar... - Ta tag då, dumskalle!
- Inte förrän hon går med på det. - Okej, jag går ut med dig!
- Nej, inte för att vara snäll. - Nej, jag vill det!
- Säg det. - Jag vill gå ut med dig!
Jaja, vi ska.
- Du tror att du är märkvärdig. - Det var inte roligt!
Jag tar hand om det här.
Vad gör du? Nej...
Gör inte så.
- Nu är du minsann inte så morsk! - Det där ska du få sota för.
Men titta där... Det är flickan från tivolit.
- Kommer du ihåg mig? - Javisst.
Herr Kalsong, var det visst.
Ja, det var dumt att klättra upp i pariserhjulet för att prata.
Men jag var tvungen att vara nära dig. Jag drogs till dig.
Vilken replik! Brukar du charma flickor med den?
- Nej. - Jag såg dig med en flicka.
Vad gör du i kväll? Eller i morgon eller i helgen?
Du sa ju att vi skulle träffas. Jo, du lovade dyrt och heligt.
Jag har ändrat mig.
En smutsig främling tränger sig på... Du känner inte mig, men det gör jag.
Och när jag ser nåt jag gillar så måste jag bara ha det...
- Jag blir tokig annars. - Vad menar du?
Dig, förstås.
- Du är bra på att snacka. - Nej, du missförstår mig.
- Jag blir verkligen imponerad. - Jag brukar inte göra så här.
Jag kan vara rolig om du vill. Eftertänksam.
Smart. Skrockfull. Djärv.
Jag kan dansa... Jag kan vara som du vill.
Säg vad du vill, så är jag sån.
- Du är dum. - Det kan jag också vara.
- En enda träff kan väl inte skada? - Nej, tyvärr.
- Hur kan jag få dig att ändra dig? - Du kommer nog på ett sätt.
- Är du säker på att hon kommer? - Lugn, vi sa ju sena föreställningen.
Himmel, vilket sammanträffande!
Titta, vem som är här. Kommer du ihåg Noah?
- Hej. Vad kul att se dig igen. - Detsamma.
Vad snygg du är. Väldigt snygg!
Ja, det är du. Vi är snygga allihop.
- Kan vi gå in? Filmen börjar snart. - Varsågod.
Vänta på mig! Vad handlade filmen om?
- Varsågod. - Tack.
- Vad gör ni? - Vill du ta en promenad?
- Vi promenerar. - Är ni kära i varann?
- Jaha, ni är kära. - Gör inget jag inte skulle göra.
Vad kul det var. Jag har inte varit på bio på evigheter.
- Inte sen jag var liten. - Vad?
- Jag är så upptagen med annat. - Är du upptagen?
Ja, jag har ett fullspäckat schema hela dagarna.
Jag äter frukost, sen har jag mattelektion, latin och lunch.
Sen tennislektion och dans, franska, pianolektion och middag.
Efter middan umgås jag med familjen och sen brukar jag läsa.
- Vägen till framgång, låter det som. - Ja. Jag ska söka till flera college.
Radcliffe, Sarah Lawrence... Det är såna vi har valt.
Vilka "vi"?
Du sa "vi".
Mamma och pappa. Vi bestämmer allt tillsammans.
- Allt? - Nej, men sånt som är viktigt.
Och allt annat får du bestämma själv?
- Var inte oförskämd! - Förlåt.
- Men vad gör du för skojs skull? - Vad menar du?
De där sakerna du nämnde gör du ju för att du måste.
- Vad gör du bara för att det är kul? - Det sa jag ju.
Det förvånar mig faktiskt.
- Jag trodde att du var liksom... - Vad då?
- Fri. - Vad?
Fri.
Jag är fri.
- Det verkar inte så. - Men det är jag.
Jag vill visa dig en sak. Kom...
- Du blir överkörd. - Av alla bilar?
Min pappa och jag brukade lägga oss här och titta när ljusen slog om.
Från grönt till rött och gult.
- Pröva om du vill. - Nej.
- Varför inte? - Därför att... Res dig upp nu.
Det är det som är felet med dig. Du gör inte det du vill.
- Vad händer om det kommer en bil? - Då dör du. Ta det lugnt...
Du måste lära dig att ha tillit.
Måla. Du frågade vad jag gillar att göra. Jag älskar att måla.
Det är så många tankar som far runt i huvudet på mig.
Men när jag har penseln i handen blir allt lugnt omkring mig.
Hur är det fatt?
Varför skrattar du?
Det var kul!
- Vill du dansa med mig? - Visst.
Nu? Här?
- Man ska inte dansa på gatan. - Man ska dansa på gatan.
- Vi har ingen musik. - Vi får ordna den själva.
- Du sjunger hemskt. - Jag vet.
Men jag gillar sången.
"Sydstatssomrar är likgiltiga för unga pars vedermödor."
"Trots varningar gav Noah och Allie ett övertygande porträtt"-
- "av två som färdas lång väg utan tanke på konsekvenserna."
- De blev kära i varann? - Ja.
Bra. Såna berättelser gillar jag.
"Efter den kvällen var Allie och Noah tillsammans jämt."
"Och snart var de oskiljaktiga."
Gott!
"Droppande, sköna små fragment, i en ändlös rad, en efter en..."
"...som jag kallar dem och tänker på dem."
"De är dikter. Det vi kallar dikter är bara bilder."
"Dikterna i nattens ensamma vrå."
"Denna dikt, så slokande blyg och osedd, som alla män bär med sig..."
Inte illa, för att vara Whitman. Du har visst besök.
- Förlåt att jag stör... - Be inte om ursäkt. Kom, lilla du.
Vi kan gott behöva nåt annat här än lukten av virke.
- Det här är Allison Hamilton. - Roligt att träffas.
- Trevligt att träffas, mr Calhoun. - Ser jag så gammal ut? Säg Frank.
Allie... Hon är verkligen söt.
- Mycket sötare än du har antytt. - Lyssna inte på honom.
- Vad har du där? - Jag tog med mig en sak.
Får jag se... Har du målat den här?
Den är jättefin. Rena rama tavlan.
Jag vet var den ska hänga. Tack!
Det var en vacker dikt. Vem har skrivit den?
Whitman. När Noah var liten stammade han väldigt mycket.
Men pappa...! Jag stammade.
Man förstod inte alls vad han sa.
Så han fick läsa dikter högt, och efter ett tag slutade han stamma.
- Det var tydligen en bra idé. - Tänk att du berättade det...
Jag föredrar Tennyson, men han gillar Whitman.
- Vill du ha lite frukost? - Pappa, det är ju kväll.
Man kan väl äta pannkakor när man vill? - Vill du ha frukost?
"Det var en olämplig romans. Han var från landet, hon var från stan."
"Världen låg för hennes fötter, han var fattig som en kyrkråtta."
Kom, Noah!
- Titta på dem! - Vad gör du?
Tror du jag har varit en fågel i ett tidigare liv?
- Det vet jag inte. - Det tror jag.
- Säg att jag är en fågel. - Nej.
- Säg att jag är en fågel. - Nej, sluta nu.
- Säg det! - Du är en fågel.
Säg att du också är en fågel.
Om du är en fågel är jag en fågel.
- Jag räknar till tre. - Det är jättelätt.
- Ett... två... tre! - Nej, jag kan inte!
- Hoppa i nu! - Hoppa nu, fegis.
- Förlåt. Hoppa i nu, är du snäll. - Hoppa i!
Lägg i rätt växel och kör nu!
Jag fattar inte hur du menar!
"De var inte överens om mycket, de grälade faktiskt om det mesta."
"De hade sina duster varje dag."
"Men trots det hade de en viktig sak gemensam:"
"De var som tokiga i varann."
- Jag måste gå. - Nej!
- Allie... - Pappa...!
Pappa... jag såg dig inte.
Du skrämde mig.
Värst vad du och grabben var kärvänliga.
Bjud hem honom på söndag, jag vill träffa honom.
Godnatt, pappa.
Ojoj...
Pappan förklarar för sonen:
"I teorin är vi båda miljonärer, men i praktiken lever vi ihop med horor."
- Biskop Stevens berättade den. - Min man ska inte dricka mer nu!
- Vad arbetar du med, Noah? - Jag jobbar på brädgården med Fin.
Mest med att göra flis, ta emot stockar och barka av dem.
Så roligt, lille vän.
- Vad har du i lön, om jag får fråga? - Hur mycket jag tjänar?
Fyrtio cent i timmen.
Jag behöver inte så mycket, och jag sparar det mesta.
- Nu äter vi. - Ja! Det ser underbart gott ut.
Noah, du och Allie har umgåtts mycket med varann.
Ni måste tycka mycket om varann.
- Det börjar bli allvar mellan er? - Ja, frun.
Sommaren är snart slut. Vad ska ni göra sen?
Det tar bara ett par timmar till Charleston.
Men Allie ska ju börja på Sarah Lawrence.
- Det har hon inte berättat. - Jag har inte hunnit berätta det än.
Sarah Lawrence ligger i New York.
- Det visste jag inte. - Samtalsämnet är för allvarligt.
Låt ungdomarna roa sig utan korsförhör.
- Jag ska tiga som muren. - Det var en nunna och fyra hingstar...
Inte en vits till!
Hon är mer passionerad än vad som passar sig.
- En sommarromans, bara. - Den blir bekymmersam.
Är det Allie där ute?
Vill du åka nånstans?
Vänta här.
Allie! Kom!
Ta ett stort steg nu. Ett steg till... Nej, inte titta...
Stanna där. Titta inte.
Windsorplantagen. Den byggdes 1772.
Det sägs att Francis Marion friade till sin hustru precis här i trappan.
Var försiktig, stegen är trasiga. Titta där...
- Det är enormt stort! - Ja, en enorm skrothög. Det är sant.
Jag tänker köpa och rusta upp det en dag. Det behövs bara nytt golv.
Och nya väggar och nytt tak. Och avlopp och elektricitet.
Och möbler.
Men det ligger vid vattnet, och jag kan bygga om ladan till verkstad.
Men jag då? Har inte jag nåt att säga till om?
- Vill du ha det? - Ja.
- Vad vill du ha? - Ett vitt hus med blå fönsterluckor.
Och ett rum som vetter mot vattnet där jag kan måla.
En stor veranda som löper runt hela huset.
Och där kan vi dricka te och se solnedgången.
- Lovar du att jag får det? - Jag lovar.
Bra.
- Vart ska du? - In hit.
Jag kan inte ens spela "Pekfingervalsen" när du gör så.
Älska med mig.
Noah?
Jag sa att du skulle älska med mig, men du måste nog prata med mig.
Mår du bra? Gjorde jag dig illa?
Nej, men det är så många tankar som virvlar runt, och jag... Strunt i det.
Vad tänker du på just nu? Nu, i detta ögonblick?
Visste du att det här skulle hända när du tog med mig hit? Inte?
- Tänkte du inte på det alls? - Jo, det är klart.
Vad tänkte du då?
Jag pratar för mycket, eller hur? Jag ska vara tyst. Jag tiger.
- Känns det bra? - Ja.
Men hur kan du vara så tyst? Tänker du inte på nåt?
Jag är alldeles skärrad, men du är kolugn.
Är du inte nervös?
Förlåt.
Jag ville att det skulle bli perfekt, men nu kan jag inte hålla tyst.
Jag älskar dig. Vet du det?
Och jag älskar dig.
Vi behöver inte göra det om du inte vill.
Men jag vill. Det vill jag.
- Noah! - Vad är det?! - Stick, Fin!
Polisen är ute och letar efter Allie!
- Skickade ni polisen efter mig?! - Vi var oroliga!
Du är oskadd, tack och lov. Var har du varit?
- Alltihop är mitt fel. - Nu vill jag prata med min dotter.
I enrum.
Det är inte hennes fel, jag glömde titta på klockan.
Sätt dig.
- Förlåt mig, pappa. - Så lätt kommer du inte undan!
Nej du! Nu är blir det strängare regler här.
Och jag ska nog se till att de efterlevs!
- Du får sluta träffa Noah. - Nej.
Hon och pojken ränner ute mitt i natten, men nu räcker det!
Hon får inte slänga bort allt jag har satsat på en sommarflört!
Hon blir bara besviken eller gravid. Det är en trevlig pojke, men han är...
- Ja, vad är han?! Säg det nu! - Han är underklass!
- Underklass?! - Han är grovarbetare.
Ska du bo hos hans pappa och klämma fram några lortiga ungar?
- Rör mig inte! - Jag förbjuder dig att träffa honom.
Nej, det gör du inte. Du bestämmer inte vem jag ska älska!
- Älska? - Ja, jag älskar honom!
- Jag älskar honom. - Ni passar inte för varann.
Jag vet att han inte passar era planer för mig.
Han är fattig, han saknar finess och är okultiverad.
- Men jag älskar honom. - Du vet inget om kärlek.
Men det gör du...?! Du ser inte på pappa som jag ser på Noah.
Ni rör inte varann eller skrattar ihop. Ni vet inget om kärlek! - Noah?
Jag är så ledsen! Vad ska jag säga? Jag är förödmjukad.
- Det är i sin ordning. - Nej, det är det inte alls.
- Jag åker nu. - Nej, det vill jag inte.
- Jag måste fundera lite. - Vad ska du fundera över?
- Säg nåt. Prata med mig! - Vad ska jag säga? Du reser ju snart.
Du reser iväg, och jag stannar här.
Jag är så glad för din skull, men du blir upptagen...
Du har så mycket framför dig. Så är det!
Jag kommer aldrig att ha råd med tjusiga saker.
Det är inte mitt öde.
- Jag måste inte gå i skolan. - Jo, det måste du!
- Det är det jag menar. - Följ med mig.
- Till New York? - Ja.
Vad ska jag göra där?
Vara med mig.
Jag vet inte...
Vi behöver inte bestämma nåt nu. Vi får se vad som händer i höst.
- Vill du göra slut? - Vi får se hur det blir sen.
Gör du slut nu?
Hur ska det kunna fungera?
Jag förstår.
Gör inte så här. Du menar det inte!
Om du nu ska göra slut, varför vänta till i höst? Gör det nu!
- Gör det då! - Vad gör du?
Gör det! Gör det nu!
Sluta! Vet du vad - jag gör slut! Nu är det slut mellan oss!
Rör mig inte! Jag hatar dig!
- Jag åker nu. - Ja, gör det! Åk härifrån!
Nej... Vi gör väl inte slut på riktigt?
Det här är bara ett gräl, i morgon är allt som vanligt igen, visst?
- Lämnade han henne? - Ja.
Hon måste ha blivit förkrossad. Han försökte bara göra det rätta.
Men han borde ha bett hennes föräldrar att dra åt helvete.
Ja, det borde han nog.
"När Allie vaknade nästa morgon var hennes värld helt förändrad."
- Vad är det som händer? - Vi ska åka hem.
- Nu? Vi skulle åka först om en vecka. - Klä dig och kom och ät.
- Willa packar åt dig. - Det gör jag gärna.
Rör inte mina saker. - Jag tänker inte åka! Nej!
Jo, du ska åka vare sig du vill eller inte.
Även om Aaron blir tvungen att släpa dig hela vägen.
- Var är Noah? - Han levererar en last. Vad är det?
Jag åker hem nu. Nu, i dag.
Hälsa Noah att jag älskar honom och att jag är ledsen för allt som hände.
Jag satt uppe med honom hela natten. Han är förtvivlad.
Det är slut. Gör det inte värre.
Nej! Vi grälade och sa dumma saker, men det är inte slut.
Jo, det är slut. Låt honom vara.
Jag kommer, mamma!
Han förstår. Det är svårt, men han förstår faktiskt.
Sommaren är slut, det är dags att åka hem. Han kanske skriver...
Men du kan väl hälsa att jag älskar honom? Kan du göra det?
Det ska jag göra.
Hej då, Fin.
"Sommarförälskelser tar slut av alla möjliga olika skäl."
"Men när allt kommer omkring har de en sak gemensamt."
"De är som stjärnskott. En fantastisk himlaexplosion."
"En hastig glimt av evigheten. Ett kort ögonblick - sen är de borta."
"Noah var förtvivlad. Han bad Allie om förlåtelse för att han varit dum."
"Han skrev att han älskade henne."
"Om hon svarade på brevet skulle han komma till henne."
"Han skrev ett brev om dagen i ett år. 365 brev. Han fick inget svar."
Fred! Inget brev?
- Nej, tyvärr. - Tack ändå!
"Efter ett års tystnad beslöt han att lämna allt bakom sig."
"Han skrev ett avskedsbrev, och sen flyttade han och Fin till Atlanta."
Noah! Kom och lyssna!
Ett tillstånd av krig har rått mellan Förenta Staterna och...
"...Förenta Staternas författning mot alla fiender, utanför och inom landet."
"Noah och Fin tog värvning. De jagade Rommel i öknen i två år"-
- "och förflyttades sen till Pattons armé i Europa."
Fin!
"Säger jag emot mig själv? Ja, så är det nog."
"Allie gick tredje året på college och var volontär som sjukvårdsbiträde."
"För henne var alla skadade män som fyllde avdelningen Noah"-
- "eller nån som kämpat vid hans sida i djungeln eller på snöfyllda vägar."
Nu ska jag lyfta upp dig.
Vi lyfter ner benet. Gick det bra?
Får jag fråga dig en sak?
Jag ser att du inte bär nån ring, och jag kanske kan få bjuda ut dig?
- Vad sa du? - På en träff.
Innan du säger nej vill jag tala om att jag dansar utmärkt-
- och att mina avsikter är helt igenom ohederliga.
Lägg dig ner nu, "Casanova".
Du måste bli bättre först innan det kan bli tal om nån träff.
Titta på honom...
- Jösses, vilken snygging! - Vad gör han här?
- Han stirrar på dig. - Fröken...
Nu mår jag bättre. Blir det nån träff?
"Allie blev förvånad över hur snabbt hon blev kär i Lon Hammond."
"Han var snygg, intelligent, rolig, kultiverad och charmig."
"Han kom från en av Söderns fina familjer och var stenrik."
Vi ska dansa.
Vi ses sen.
Jag har funderat över varför vi inte skulle gifta oss.
Först visste jag inte, men sen gick det upp ett ljus. Dina föräldrar.
Din kära mamma och pappa.
Problemet är att de gillar mig, de tycker att jag är den rätte för dig.
Jag är rik, från Södern, har ett bra jobb, dansar bra, är klyftig...
- Vad är det då för problem? - Om vi gifter oss... Hör på noga nu...
Om du gifter dig med mig går du miste om en livslång batalj med dem.
Vad ska vi göra?!
Allie, jag tror att du helt enkelt är tvungen att gifta dig med mig.
Dina föräldrar inser din besvikelse över att du inte trotsade dem.
Du bortser från en liten detalj. Du måste be om deras tillåtelse först.
Du kanske överskattar deras känslor för dig.
- Det tror jag inte. - Hur så?
Jag har redan frågat dem, och de sa ja.
En sak till...
Jag älskar dig. Vill du gifta dig med mig?
Jag vet, jag skojar mycket, men jag är galen i dig.
Gift dig med mig. Gör mig till världens lyckligaste man.
Ja. Ja!
Jag ska tala om det för dem.
Sluta spela. - Den här unga damen och jag ska gifta oss!
"Hon sa helhjärtat ja men kunde inte förstå att när hon sa det"-
- "dök Noah upp i hennes tankar."
Hej på dig! Vad kul att se dig! Får jag titta på dig...
Du är väl inte skadad nånstans? Du är helt intakt? Min älskade grabb.
Kom, jag måste visa dig en sak.
Vad håller du på med?
Jag har sålt huset. Jag måste flytta före månadsskiftet.
Med det här och hjälpen du får från armén kan du köpa det.
Ditt drömhus.
Säg inte emot. Jag har pratat med banken, de beviljar dig lånet.
- Du får inte sälja huset. - Det är redan sålt.
Det är bra, du måste göra det.
Om du sålt huset, var ska du bo?
Hos dig, dummer. Nån måste ju hjälpa dig bygga.
"Noah såg bara en enda sak när han tittade på huset: Allie."
"Han beslöt då att uppfylla sitt livs dröm."
"Han skulle bygga om det gamla huset från grunden."
"Och när Noah åkte till Charleston för att få bygglov"-
- "ingrep ödet på det ljuvaste sätt."
- Stanna bussen! Stanna! - Jag stannar vid stationen.
- Nej, snälla stanna nu... - Fattar du inte? Sätt dig ner!
"När Noah såg Allie den där dan var det nåt som brast inom honom."
"Han fick för sig att om han byggde upp huset där de varit"-
- "skulle Allie hitta tillbaka till honom."
"Några kallade det ett kärleksverk, andra nåt annat."
"Men faktum var att Noah hade blivit lite tokig."
Ursäkta mig... Det är dags att äta. Lunchen serveras i söderrummet idag.
Melonen är god. Jag smakade på den.
Träffades de igen, Noah och Allie?
Jag ska väl inte förstöra slutet genom att gå händelserna i förväg?
"När Noahs far dog i november var huset allt han hade kvar."
"Så småningom blev Noah klar med huset."
"Han tog en ordentlig titt på sitt verk, söp sig stupfull i tio dagar"-
- "övervägde att tutta eld på det, men beslöt att sälja det."
Jag bjuder så mycket...
"Han hade många spekulanter, men hittade alltid nåt skäl att inte sälja."
"Budet var för lågt eller också tyckte han att han begärt för lite."
Det är mycket pengar, men jag tar det.
- 50000 dollar. - Det är mer än jag begärt.
Ja, det är betydligt mer...
"Han sa att ingen vettig människa skulle bjuda 5000 över begärt pris"-
- "och ingen galning fick bo i hans hus."
"Han bearbetade sin vanmakt på floden varje morgon."
"Och på kvällarna, för att lindra hans ensamhet, fanns Martha Shaw."
"Martha var krigsänka och bodde i grannstaden Quail Ridge."
- Vill du äta ute i morgon? - Jag måste arbeta.
- Vi kan gå ner till floden. - Nästa vecka.
- Vi kan ta en tur nånstans. - Nej.
Det var bara ett förslag.
Vad är du ute efter?
Vad menar du?
Vad vill du ha av mig?
Ibland pratar du med mig utan att se mig.
En kvinna vet när en man tittar henne i ögonen men ser nån annan.
Du vet att jag vill ge dig allt det du vill ha. Eller hur?
Men jag kan inte... för det finns inte längre.
Det är borta.
Förstår du?
- Blir det för mycket med slöjan? - Nej, vilken vacker brud!
Som en dröm!
Lon kommer att bli tokig när han ser dig i klänningen!
Han kommer inte att kunna slita blicken från dig, eller händerna...
I dagens tidning står att ditt bröllop blir säsongens höjdpunkt.
Säsongens? Det blir en fest av aldrig skådat slag!
Hon planerar inte, hon konspirerar!
- Guvernören ska komma. - Ja, det får man hoppas!
Oj då...
- Priset i Savannah? - 82.
Och i Memphis? 89? Bra, det har gått upp från 85.
Ni har besök.
Hej! Jag visste inte att du skulle komma.
- Förlåt, jag borde ha ringt först. - Det behöver du inte alls.
Kan vi ta det här sen?
Hur är det?
Jag målar inte längre. Det gjorde jag jämt förr, och jag älskade det.
Det visste jag inte.
- Måla då. - Ja, jag ska börja igen.
Fint.
Är allt som det ska?
Jag måste komma bort.
Jag behöver ordna några saker och samla tankarna.
- Borde jag oroa mig? - Nej, det tror jag inte.
Det låter ju lugnande...!
- Mår du bra? - Ja.
Åk då. Ta den tid du behöver och gör det du måste.
Det är normalt att bli skakis före sitt bröllop.
Jag har inte ändrat mig, Lon.
Jag älskar dig. Jag kommer tillbaka från Seabrook om ett par dar.
- Seabrook. - Ja, just det.
Hej.
Jag såg din bild i tidningen. Den med dig och huset.
Jag ville bara se om du mådde bra.
Jag råkade inte vara i närheten eller så...
Mår du bra?
Bra.
Det var dumt av mig att komma hit.
- Vill du komma in? - Okej.
- Det är en bra historia. - Roligt att du tycker det.
Jag har nog hört den förut.
- Ja. - Kanske mer än en gång?
- Doktorn vill träffa dig. - Mig?
- Honom. - Han har ju inte läst färdigt.
Jag fortsätter läsa sen, när jag har träffat doktorn. Jag kommer snart.
Du kanske vill spela piano medan du väntar? Det tycker du om.
- Gör jag? Jag kan inga melodier. - Du kan läsa noter.
Kan jag?
- Vem är ni? - Dr Barnwell, en av de nya läkarna.
Eftersom vi inte träffats ville jag undersöka er själv.
Ni har haft två hjärtinfarkter de senaste arton månaderna.
Ja, små. En var nog hjärtkramp. Men nu mår jag bra.
Ta ett djupt andetag.
En gång till.
Andas djupt.
Och igen.
- Bra. Tar ni fortfarande er medicin? - Två gånger om dan.
Fint. Ni kan sätta på er skjortan igen.
- Så ni brukar läsa för miss Hamilton? - Ja, för att hjälpa henne minnas.
- Ni tror inte att det hjälper? - Nej.
Hon minns, doktorn. Jag läser för henne och hon minns.
Inte alltid, men hon minns.
Senildemens är obotligt och degenererande.
Efter en viss punkt förblir man borta.
- Ni får inte vänta er för mycket. - Ni vet vad man brukar säga:
Vetenskapen når bara till en viss gräns, och sen tar Gud vid.
Fasen, de har glömt vända blad.
- Nu har de visst vänt blad. - Nej. Det där spelar hon ur minnet.
- Han heter Lon Hammond Junior. - Hammond med bomullen?
- Ja. - Dina föräldrar är säkert förtjusta.
Han är en bra människa. Du skulle tycka om honom.
- Älskar du honom? - Ja, jag älskar honom verkligen.
Så var det med det. Du gifter dig med Lon, och vi kan vara vänner.
- Inte sant? - Visst.
Är du hungrig? Vill du äta middag med mig?
Jag är lättpåverkad. Ett par öl till, och du får bära ut mig.
Drick försiktigt, jag vill inte utnyttja dig.
- Jag är faktiskt gift. - Inte än.
Vad är det?
Varför ser du på mig så där?
Minnen dyker upp...
Det här rummet.
Är det här...? Var det i det här rummet...?
- Jag är mätt. - Jag med.
"Dina fingrar gör mig dåsig, din andedräkt omger mig som dagg."
"Din puls är som en vaggsång för mig."
"Jag är omsluten från hjässa till fot. Så ljuvligt det är."
Visst var det äkta kärlek, mellan dig och mig?
Det var så länge sen, och vi var bara ungdomar.
Men visst älskade vi verkligen varann?
Jag ska åka nu.
Adjö.
Kan du komma tillbaka i morgon? Jag vill visa dig ett ställe.
- Det kan du väl? - Visst.
"Hon hade återvänt i hans liv, och återigen tänt glöden i hans hjärta."
"Noah tänkte hela natten på smärtan om han skulle mista henne igen."
Jag önskar att jag kunde lista ut hur det slutar.
Barnen är här.
- Barnen? - Inte dina, hans.
- Går det bra? - Jag vill gärna träffa dem.
- Kom... - Hej, pappa.
- Hej, jag heter Allie. - Hej. Mary Allen. Trevligt att träffas.
- Maggie. - Hej.
- Hej. Davanee. - Vilket fint namn.
Tack!
- Och vad heter du? - Edmond.
Jag tror faktiskt att jag ska gå upp och ta min middagslur nu.
Kom, vännen.
- Jag läser mer senare. - Tack.
Det var så roligt att få träffa er. Adjö med er.
- Hon verkar må bra i dag. - Det gör hon.
Det är en särskild dag i dag... Ett underverk kanske inträffar.
Pappa... kom hem.
Mamma känner inte igen oss eller dig. Hon kommer aldrig att förstå.
Vi saknar dig. Det är inte klokt att du bor här.
Vi kan hjälpas åt att ta hand om mamma, byta av varann.
Hör ni... Hon är min älskade. Jag tänker inte lämna henne.
Det här är mitt hem nu. Er mor är mitt hem.
- Hallå? - Hejsan.
- Vem är det? - Lon. Vem trodde du?
Ingen särskild, jag blev bara förvånad. Hur kunde du hitta mig?
Det finns bara ett hotell i Seabrook. Jag blev orolig när du inte ringde.
Mår du bra? Fånigt, jag har nog ringt hotellet hundra gånger.
- Jag mår bra. - Nåt du vill berätta? Inte?
Nej.
Jag älskar dig, Lon. Hörs vi i morgon?
Noah?
Hej.
Vi åker, för regnet är på väg.
- Tycker du om det? - Ja, så fantastiskt!
Det är som en dröm.
- Vill du mata dem? - Ja.
Vad gör de här?
Jag vet inte, de brukar flytta till Wadmalawsundet.
- Stannar de inte här? - Nej, de flyger tillbaka hem.
- Du är förändrad. - Hur menar du?
Du ser annorlunda ut, förändrad.
Du ser också annorlunda ut, men på ett bra sätt.
- Men du är dig ändå lik. - Jaså?
- Och du klarade det verkligen. - Vilket?
Alltihop... Huset. Du har gjort det jättefint.
Det hade jag ju lovat dig.
Toppen... Vi måste ro tillbaka.
Varför skrev du inte till mig?
Det var inte över för mig. Jag väntade i sju år. Nu är det för sent.
Jag skrev 365 brev till dig. Jag skrev varje dag i ett år.
- Gjorde du? - Ja.
Det var inte över. Det är det fortfarande inte!
Det är inte klokt.
Är det det här jag har gått miste om?
Vi gör om det!
Noah.
Vakna.
- Hej. - Du försöker ta livet av mig.
Jag måste vila.
Jag måste äta, så jag får tillbaka mina krafter.
Vad vill du äta?
Pannkakor.
Och bacon.
Och kyckling.
Det är hon, eller hur?
Får jag hälsa på henne?
- Jag vill gärna det. - Det är nog inte så bra.
Är det du som är Martha? Hej, jag heter Allie.
- Jag har hört mycket talas om dig. - Och jag har hört mycket om dig.
Vill du komma in?
- Går det bra? - Javisst! Noah är visst hungrig.
Du kan sätta på tevatten.
Kom in.
- Det var trevligt att träffas, Martha. - Detsamma. Hej då.
Hon är enastående. Det är hon verkligen.
Jag är glad att jag kom hit.
Jag hade glömt hur det är.
För första gången sen jag miste Richard känner jag ett slags hopp.
Jag ville inte väcka dig. Jag kommer snart med frukost.
Följ pilarna till en överraskning.
Lon är på väg hit.
Din far berättade om Noah, och när du inte hörde av dig for Lon hit.
Jättebra! Du, jag, Noah och Lon, en enda stor lycklig familj.
- Berätta om breven. Är det sant? - Ja.
Du såg hur jag grät mig till sömns i flera månader.
- Och du sa ingenting. Hur kunde du?! - Jag är ledsen.
Ledsen?! Du förstörde mitt liv!
Det var fel att stjäla breven, men du måste ta på dig en del av ansvaret.
Du åkte ju hit. Du visste vad som skulle hända.
Så nu är jag en slampa? Du är helt otrolig!
Sätt på dig lite kläder. Vi tar en tur med bilen.
Tror du att jag vill åka nånstans med dig?
Jag känner dig nog bättre än du tror.
Och jag vill inte att du en dag ska ångra dig.
- Vad gör vi här, mamma? - Ser du mannen där borta?
Det syns inte nu, men för 25 år sen...
Jösses, så snygg han var!
Vi var vansinnigt förälskade i varann.
Naturligtvis blev din morfar rasande, så vi bestämde oss för att rymma.
Polisen hann ifatt oss innan vi ens hunnit till grannstaden.
Men det var länge sen.
Ibland när jag är i närheten stannar jag för att titta på honom...
...och försöker tänka mig hur mitt liv kunde ha varit.
- Du ska veta att jag älskar din far. - Mamma...
Nej, det här är viktigt, och du måste lyssna! Han är en underbar man.
Han är fin mot mig, och jag förtjänar honom inte. Men jag älskar honom!
Jag vet att du älskar honom, mamma. Det vet jag.
Det här är ju pinsamt, jag är en riktig dumsnut.
Titta, så jag bölar...
Det är inte klokt...
Jag känner honom inte ens.
Oj...
Allie!
Här.
Jag hoppas du fattar rätt beslut.
- Intressant morgon... - Ja.
Lon är i stan.
Är han här?
Ja, vi såg hans bil på vägen, utanför hotellet.
Så du har fått mina brev.
Till slut.
Vad tänker du göra?
Jag vet inte.
Är vi tillbaka där?
Är vi där nu igen? De senaste dagarna, då? De har faktiskt hänt!
Ja, och de var underbara, men oansvariga också.
Min fästman väntar på mig, och han blir förkrossad...
Du älskar med mig, sen återvänder du till din man?! Var det så du tänkte?
- Klarade jag inte provet?! - Jag gav honom ett löfte.
- Det är brutet nu! - Jag får se vad han säger.
Det handlar inte om löften eller att följa sitt hjärta, utan om trygghet!
- Vad menar du med det? - Pengar! Han är rik!
- Jag hatar dig! - Om du åker hatar jag dig!
- Har du inte märkt vad som hänt... - Jag måste ha misstolkat signalerna.
Du är uttråkad! Du skulle inte vara här om det inte saknades nåt!
Din förmätna jävel!
- Kan du stanna hos mig? - Varför det? Vi grälar ju redan!
Det är ju det vi gör. Vi grälar. Du säger att jag är en förmäten jävel.
Och jag talar om att du är fan så jobbig, vilket du är, mestadels.
Om jag sårar dig, än sen? Det går så snabbt över. Sen är du jobbig igen.
- Vad ska vi göra då? - Vi får jobba hårt.
Varje dag, men det vill jag.
Jag vill ha hela dig, för alltid. Du och jag, varje dag.
Får jag be dig om en sak?
Föreställ dig hur ditt liv ser ut om trettio år, om fyrtio år.
Hur ser det ut? Om det är med honom, åk!
Jag klarar nog att mista dig igen, om du gör det du verkligen vill.
- Men välj inte den enklaste vägen! - Hur jag än gör blir nån sårad!
Sluta tänka på vad andra vill, vad jag, han eller dina föräldrar vill.
- Vad vill du själv? Vad vill du? - Det är inte så enkelt...
Vad vill du?!
Tala om vad du vill!
Jag måste åka.
Älskade Allie. Jag kunde inte sova i natt för att det är slut mellan oss.
Jag är inte bitter, för jag vet att vår kärlek var äkta.
Om vi råkar träffas i framtiden med våra nya liv-
- ska jag le mot dig och minnas vår sommar tillsammans under träden -
- när vi lärde oss av varann och vår kärlek växte.
Den bästa kärleken väcker själen och får oss att vilja ha mer.
Den tänder hjärtats glöd och lugnar sinnet.
Det är vad du gett mig, och det hoppades jag få ge dig för alltid.
"Jag älskar dig. Vi ses. Noah."
Så vackert. Det är en underbar berättelse.
Jag vet inte varför, men den gör mig sorgsen.
Du känner dig vilsen nu, men oroa dig inte.
"Inget kan någonsin gå förlorat. Kroppen, trög, gammal och kall..."
"...och askan efter gamla eldar skall åter flamma upp."
- Har du skrivit det? - Nej, Walt Whitman skrev det.
- Jag tror jag kände till honom. - Ja, det gjorde du.
Ska vi gå in? Jag känner mig lite frusen.
- Vem har gjort allt det här? - Jag, med lite hjälp från personalen.
Jag har aldrig sett nåt så vackert.
Inte jag heller.
Ska vi sätta oss?
- Lite druvjuice? - Gärna.
- Oj, så många piller. Hur sjuk är du? - "Sjukdom" är nåt relativt för mig.
Jag tänker snarare på det som en process av nednötning.
Skål!
Vad hände sen? I berättelsen. Vem valde hon?
Som jag ser det har jag tre val. Ett: Jag kan skjuta honom.
Två: Jag ger honom en omgång.
Eller tre: Jag lämnar dig.
Men inget av valen är bra.
För jag får inte dig i nåt av dem.
Och trots allt... älskar jag dig.
Jag älskar dig också.
- Jag var uppriktig när du fick ringen. - Det var jag med.
Men när jag är med Noah är jag en person-
- och tillsammans med dig känner jag mig som en helt annan.
Det är normalt att inte glömma sin första kärlek.
Jag älskar dig, men jag vill ha dig för mig själv.
Jag vill inte övertala min fästmö att vara hos mig.
Det behöver du inte. Jag vet redan att jag borde vara hos dig.
- "Och de levde lyckliga för alltid." - Vilka då?
Ja... naturligtvis.
Nu minns jag.
Det var vi. Det var vi!
Jag älskar dig så mycket.
Min egen...
- Noah... - Jag älskar dig, min ängel.
- Vad har hänt med mig? - Inget. Du var borta en liten stund.
- Hur lång tid har vi på oss? - Sist var det bara fem minuter.
Jag tog med mig en gammal vän.
- Hur är det med barnen? - Bara bra.
De var här i dag. Lille Noah och Davanee också. De börjar bli så stora!
Oj, vad tiden går fort.
- Den bara flyger iväg. - Ja, det gör den.
- Hälsa att jag älskar dem. - Javisst.
- Och att jag är ledsen. - Jag ska hälsa dem, mitt hjärta.
Den där berättelsen du läste för mig...
Tror du att jag kan låtsas vara hon i kväll? Skulle det gå bra?
Vet du vad vi kan göra? Låna en bil och ta en tur.
Bara åka iväg nånstans. Vill du det?
- Nej, inte i kväll, älskling. - Jo, varför inte?
Varför kallade du mig "älskling"? Jag känner inte dig. Skulle jag det?
- Allie... - Nej!
Raring... Jag älskar dig, stanna här hos mig.
- Vem är du? - Noah. Och du är Allie.
Vad vill du? Vad gör du här? Kom inte närmare!
- Hjälp! Hjälp mig! - Lugna ner dig, Allie.
- Hjälp mig! - Lugna dig. - Doktorn!
- Vad händer? - Hon får en ångestattack!
Vi ska bara titta lite. - Det är bra nu.
"Berättelsen om vårt liv" av Allison Hamilton Calhoun
Läs det här för mig, älskade Noah, och jag kommer tillbaka till dig
God morgon, mr Calhoun. Mr Calhoun?
Ring dr Fontanant! - Inget blodtryck, ingen puls. Hjärtstillestånd.
Ring mig på mobilen!
Vi har pratat om det här. Det är ingen fara. Kom nu.
Det är ingen fara, vännen. Du känner ju mr Holmes.
Mr Calhoun...
- Välkommen tillbaka. Hur mår ni? - Fint. Frisk som en nötkärna.
- Vart ska ni? - Jag går omkring lite, kan inte sova.
- Ni vet att det inte är tillåtet. - Ja, det vet jag.
Ni är inte bara ute och går, ni tänkte gå till miss Allie.
Jag har ju legat på sjukhuset, och jag saknar henne.
Mr Calhoun, jag är ledsen, men jag kan inte låta er gå in till henne.
Ni måste gå tillbaka till ert rum.
Själv tänker jag gå dit ner och hämta en kopp kaffe.
Jag kommer inte och tittar till er på ett tag. Så gör inget dumt.
Hej.
Noah.
Hej, älskling.
Förlåt att jag inte har varit här och läst för dig.
Jag var så orolig för att du inte skulle komma tillbaka.
Jag kommer alltid tillbaka.
Vad kommer att hända när jag inte kan minnas nånting längre?
- Vad gör du då? - Jag kommer att vara här.
Jag överger dig aldrig.
- Jag måste fråga dig en sak. - Vad då, älskling?
Tror du...
...att vår kärlek kan åstadkomma underverk?
Ja, det gör jag.
Det är det som för dig tillbaka till mig varje gång.
Tror du att vår kärlek kan få oss att gå bort samtidigt?
Jag tror att vår kärlek kan åstadkomma allt vi vill.
- Jag älskar dig. - Och jag älskar dig, Allie.
God natt.
Vi ses.