Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
SINDROMUL TIMIŞOARA
Înnebunesc dacă nu putem face ceva pentru ea.
Crede-mă, Julien. Nu mai sunt aceeaşi.
Urăsc lepădăturile astea.
Pe aici. Cabinetul doctorului Badea e sus.
Deci?
A avut noroc.
Poftim. Păstrează-l ca amintire.
Mulţumesc.
Sunt peste tot.
Nimeni n-o să-i oprească.
Orice am face, n-avem scăpare.
Lasă-mă, Julien. Nu sunt bună pentru tine. Nu rămâne cu mine!
Pleacă!
- Julien a făcut fotografiile astea? - Da.
- Şi pe acestea, la fel? - Da.
Au fost găsite într-un canal.
În două zile, mama şi fiica au fost ucise.
Sub ochii colegului dv., Julien le Bris.
Caseta.
Mulţumesc.
Ea e Sebastiana, ghidul român care-l însoţea pe Julien.
A fost un masacru.
Între 16 şi 20 decembrie 1989, Timişoara a fost un oraş asediat.
Sebastiana lucra pentru Securitate?
E destul de complicat.
Ghizii din turism au fost, mai mult sau mai puţin, siliţi să colaboreze.
Sebastiana a avut o situaţie mai specială.
Tatăl ei, care a fost doctor, coleg cu mine,
a fost închis 20 de ani. Deţinut politic.
Acesta e paşaportul dv. pentru Franţa.
De nouă ani încoace, toţi martorii dispar.
Nu mai puteam rămâne în ţară.
Fotografiile făcute de colegul dv.
- Şi asta ce este? - Jurnalul Sebastianei.
- E în franceză. - Da, mama ei era franţuzoaică.
Tatăl ei a cunoscut-o pe când studia medicina la Montpellier.
El e Gerard. Omul dv.
Dacă el nu vă obţine azilul politic, nimeni n-o poate face.
E secretarul general al Ministerului de Externe.
Exact.
Dar de ce Timişoara, Gerard?
E un oraş aproape de graniţă. Se va întoarce mai repede.
Dar de ce Julien? Abia s-a întors din Granada.
Tocmai pentru că are experienţă.
E nevoie de experienţă ca să fotografiezi o nuntă românească?
Christine, cu puţin noroc, veţi face Crăciunul împreună.
Dacă nu Crăciunul, atunci Revelionul.
Dar pe cine o să intereseze prostia asta? O "nuntă populară".
- Nu e nimic altceva de făcut, nu? - Nu.
- De ce Timişoara? - De ce Timişoara?
Ţi-ai ales bine momentul.
O să se termine repede, o să vezi.
Mă întorc şi ne căsătorim.
Bine. Pe urmă, n-o să mai lucrez şi o să facem mulţi copii.
Absolut! O să facem un băiat şi o să-l botezăm Gerard.
De ce Gerard?
Nu ştiu... E prietenul nostru cel mai bun. O să-i facă plăcere.
Dacă spui tu...
Ce copil eşti, Julien!
Da!
Da, imediat!
Ne deschizi sau nu?
- Dar ştiu că nu v-aţi grăbit! - A fost grozav!
Unchiul Gerard m-a lăsat să călăresc singur pentru prima dată, la galop!
Fii prudent, Gerard. Ar putea fi periculos. E încă un copil.
Deloc! Se descurcă minunat. Gege e băiat mare!
La galop!
Gege, nu pune mâna, te rog!
S-ar zice că fac tot posibilul să nu mă îndrăgostesc.
Nu mă interesează nici măcar acest ingineraş care mi-a făcut o declaraţie.
Sigur, uneori îl las să mă sărute.
Miroase a benzina pe care le-o vinde sârbilor. Sunt dificilă.
Încă nu mi-am găsit sufletul-pereche.
La zece ani după evenimente,
Christine Saubert descoperă autorul minciunilor mediatice de la Timişoara.
Să ai grijă, Christine.
O să răscoleşti totul şi trecutul îţi va exploda în faţă.
Tu m-ai învăţat să iubesc lucrurile clare, nu?
Înainte ca Julien să plece... ai ştiut ceva
sau ai vrut să-l îndepărtezi ca să rămâi singur cu mine?
Nici una, nici alta.
Sper ca această călătorie să te facă să înţelegi
că aceste lucruri nu mai interesează pe nimeni.
- Mulţumesc pentru încurajare. - Poftim... Îi dai asta lui Mariţan.
- Bine. - Şi ai grijă.
E un bărbat şarmant, dar periculos.
Da... Nu... Nu mai ştiu.
De ce? Te temi?
Dar ai dreptate. N-ar trebui să avem încredere în el.
- O să ai grijă de Gege? - Nu-ţi face griji.
O să mă ocup de el ca de copilul meu. Acum du-te!
La revedere!
Drum bun!
Uite... Am câteva imagini aici. Le puteţi vedea.
Însă avem foarte puţine. Nimeni nu se interesează de ele.
Sunt însă în măsură să ştiu că mai aveţi şi alte imagini de arhivă.
Sau măcar spuneţi-mi că nu mi le puteţi arăta. Asta aş înţelege.
La urma urmei, avem aceeaşi meserie. Sunt sigură că aveţi informaţii.
Câţi morţi? Cum? Unde? De ce?
Sunt întrebări fără răspuns.
Există lucruri care vor rămâne neexplicate. Asta e.
Sau aşa se doreşte. E o deosebire.
Le puteţi vorbi oamenilor despre sport sau concursuri de frumuseţe,
dar de asta... nu vor să audă.
Sau poate doar când sărbătoresc evenimentul.
Şi cei răspunzători sărbătoresc şi ei?
Sărbătoriţi împreună de nouă ani? Nu e prea greu?
Viaţa merge mai departe.
Dacă vreţi să aflaţi mai multe, vă sfătuiesc să luaţi legătura cu Mariţan.
E un important om de afaceri, cu multe firme. A studiat aceste evenimente.
- El vă va ajuta, cu siguranţă. - Ştiu asta.
Vreau să o vizionez la hotel. Pot s-o păstrez?
- Da. - Mulţumesc!
- La revedere! - La revedere!
Dragă Julien, România...
a cultivat mereu o imagine de victimă.
Dar cei care ne subestimează... se înşală.
Noi cădem mereu în picioare.
Uite-o! Ea e ghidul tău.
Dar e încântătoare! O adevărată vedetă.
Doar pe scena vieţii. Cinematografia n-a descoperit-o încă.
- Din fericire pentru noi. - Sebastiana.
Încântat. Mă bucur că eşti ghidul meu.
Le spuneţi asta tuturor femeilor pe care le întâlniţi?
Ăsta-i faimosul farmec francez?
Să zicem că de vină e Calvadosul domnului Mariţan.
Vizităm ceva? Am chef să fac o plimbare, să profit de sejur.
Excelentă dispoziţie!
Plimbaţi-vă, distraţi-vă, dar cu moderaţie.
O să avem de muncă. La revedere.
- Pe curând! - La revedere.
Timişoara e un oraş foarte frumos, o să vedeţi.
Ce ţigări fumează preşedintele vostru?
- De ce mă întrebaţi asta? - Fără motiv.
Se pare că vorbeşte şi franceza foarte bine.
Nu înţeleg.
Dacă-mi răspundeţi, vă invit la restaurant.
Nu.
V-am supărat în faţa lui...
Nu vi se pare că are un aer cam încordat?
Opriţi-vă! Sunteţi nebun. Ne poate auzi cineva.
Veniţi!
Să mergem. Mai sunt şi alte lucruri de văzut.
Ce aşteaptă aici? Nu vreţi să-mi spuneţi? E secret?
Nimic... Zahăr.
Cadou de la prietenii voştri cubanezi?
Bine... Ne continuăm vizita?
- Şi dacă vreau să cumpăr puţin zahăr? - Nu. Vă trebuie cartelă.
Deci paşaportul meu nu ajunge?
Vreţi să-mi faceţi necazuri?
Nu vă faceţi griji, Sebastiana.
Sunt fotograf de presă. Am văzut multe. Ştiu cum merg lucrurile.
- Am vrut doar să vă necăjesc puţin. - Da...
Scuzaţi-mă... Îl cunoaşteţi pe bărbatul acesta?
- Costică. - Da.
- E şofer de taxi? - Da.
Mulţumesc.
- Bună ziua. - Bună ziua, doamnă.
Vreau să ajung pe bulevardul Transilvania.
O să vedem.
Doamnă...
- Vă chem mai târziu? - Cu plăcere, doamnă.
- Mulţumesc. - Mulţumesc frumos!
Frumoasă meclă de şmecher.
Hopa sus! Ia asta de-aici, altfel n-o să creadă nimeni că e o nuntă.
- Nu vă place şeful nostru? - Îl ador!
La naiba... Nu merge.
Aşa...
Aşa.
Scoate toate astea de pe tine.
- Vino un pic, te rog. - Da?
Tu ai să fii mireasa. Pune-ţi rochia asta.
- Poftim? - Hai! Grăbeşte-te!
- Nu putem face asta, domnule. - Pune-ţi afurisitele astea de ţoale!
N-o să pierdem toată ziua cu asta, fir-ar să fie!
Colonelul Mariţan?
- Bună ziua, dră Saubert. - Văd că vă amintiţi de mine.
- Am ceva pentru dv. - Mulţumesc.
E de la dragul meu Gerard!
- Ce mai face? - Bine.
- Tot secretar de stat la Externe? - Da.
I-auzi! Şi dv. lucraţi tot la Gaulles Images Presse?
Da.
Eroul nostru.
Julien le Bris.
Julien, primul reporter străin la Timişoara.
Autorul pozelor trucate de la cimitirul săracilor.
Dv. l-aţi trimis atunci?
Nu. Eram doar colegi la G.I.P. Gerard era directorul.
Deci n-aţi venit aici pentru el.
Vreţi să faceţi un reportaj, cu ajutorul meu.
Primul apărător al oraşului!
Acum sunt proaspăt pensionar. Fac afaceri...
Gerard are dreptate să vă trimită la mine.
Inteligentă, frumoasă, elegantă, sigură pe sine...
Ţinteşte mereu mai sus. Secretar de stat, condiţia femeii...
Pentru asta, ea are nevoie de...
Cum se zice...
Un subiect de senzaţie.
În sfârşit, adevărul despre secretul falsului osuar din Timişoara.
Despre zvonul celor 60 000 de morţi care n-au existat.
Mă înşel?
Nu.
Atunci, Julien le Bris, în toate astea...
Dar nu vreau să fiu indiscret.
Singură...
Mereu singură.
Veţi avea toate informaţiile pe care le doriţi, şi chiar mult mai multe.
Cu o singură condiţie.
- Să-mi acceptaţi invitaţia la dejun. - Bineînţeles.
Noroc!
În sănătatea dv.!
Domnilor... pentru România, ţara armoniei!
Stai!
E criţă, lasă-l.
Nu, fără poze! Sunt nebărbierit şi obosit.
Eşti mulţumit de ghidă? Vorbeşte bine franceza?
Vorbeşte foarte bine franceza.
Nu în franceză! Pe ruseşte!
Domnilor! Ce decembrie!
E cald ca vara. Şi se apropie Crăciunul.
Climă mediteraneană, dar numai clima.
Am auzit că nu sărbătoriţi Crăciunul.
Aşa vi s-a spus?
Scuzaţi-mă.
A trebuit să fac nişte aranjamente.
M-aţi luat prin surprindere.
Dar sunt cu atât mai încântat.
Acum, sunt cu totul la dispoziţia dv.
Azi, tot sezonul, toată viaţa.
E superb.
Nu mă aşteptam să găsesc un loc atât de somptuos în România.
Casa asta era pe punctul de a deveni muzeu.
Ştiţi ce înseamnă asta, în România?
Decădere, ruină, dispariţie.
Eu am luat-o, o îngrijesc, o protejez.
Spune-mi, dragul meu...
Eşti mare reporter al agenţiei G.I.P. şi vii aici...
Abia întors din "operaţiunea Granada" ca să fotografiezi o nuntă populară?
Aici... te întrebi cu siguranţă ce naiba cauţi aici.
De ce Timişoara?
Sau ştii deja răspunsul?
- Deranjez? - Nu. Intraţi.
Credeam că vă odihniţi.
Trebuia să ne întâlnim mai târziu, nu?
- N-am reuşit să stau întins. - Intraţi.
Cred că am băut prea mult acolo.
Ce-i asta?
Asta? O amintire de la "muncile agricole" de astă-vară.
Nici nu mai ştiu de ce i-am păstrat.
Luaţi loc.
- E totul în ordine? - Da.
Experienţa asta, la munte, m-a indispus.
Au vrut poze frumoase, tradiţionale, le-am făcut, dar...
- Vreţi ceai? - Da. Mulţumesc.
Zahăr.
Nu înţeleg de ce m-au trimis să fac poze acolo.
Îmi scapă ceva.
- E bun ceaiul? - Da.
Face bine la mahmureală.
Un, doi, un doi...
Tovarăşi muncitori!
Având în vedere excelentele rezultate obţinute în uzinele noastre,
vă acordăm un concediu special de Crăciun!
Fiecare familie română va primi o invitaţie de la o familie franceză,
ca să plece în vacanţă împreună!
Şi bonuri de cumpărături de 30 de dolari pe zi!
Cadou din partea statului! Trăiască libertatea! Trăiască România!
Vă doresc să primiţi marele premiu.
Cel care a dus la dispariţia ocnelor.
- Albert Londres? - Da.
- În sănătatea dv.! - Ştiu ce o să-mi spuneţi.
Premiul...
e întotdeauna în noi.
Da, dar şi ocnele sunt în noi.
Puţin caviar românesc?
Avem sturioni în Marea Neagră.
Prietenul la nevoie se cunoaşte.
Ştiţi ce am aici?
Dosarul întocmit de Securitate despre Julien le Bris.
Rapoarte complete despre tot ce a făcut de când a intrat în ţară.
Şi până la moartea lui.
Da.
Delaţiune organizată şi oficializată.
Vichy al nostru.
Mi-ar fi plăcut să văd ce aţi fi făcut...
Voi, francezii, timp de 50 de ani de colonizare sovietică.
Nu mă aşteptam la atâta transparenţă din partea dv.
Pentru marele premiu... Albert Londres.
Pentru adevăr!
Ce se întâmplă?
Se spune că pastorul ar putea fi închis.
De ce? Ce a făcut?
Răspunde-mi!
Bună seara. E totul în regulă?
Plecăm.
Nu rămânem aici. E noapte.
De ce? Aşteaptă. E foarte frumos aici. Prieteni...
Nu. Te rog. Trebuie să te opreşti. Nu e foarte prudent.
Ţi-e frică, dar e doar o adunare.
Poate fi periculos.
E ceva ce nu înţelegi. Nu sunt fotograf de nunţi.
Am fost trimis aici ca să fotografiez.
Ajunge, Julien! Mi-e frică.
Tu du-te acasă, dacă vrei. Eu rămân. Se întâmplă ceva şi vreau să aflu ce.
Ştii că nu e chiar atât de simplu. Adunarea asta n-a fost aprobată.
Au avut deja loc demonstraţii foarte violente.
- Vrei să fim arestaţi? - Lasă-mă să fac ce trebuie.
Ce faci?
Într-o săptămână,
aţi reuşit să întocmiţi un dosar atât de important.
Am încercat să-l protejez, dar el era... Cum să...
Dar era... prea nestăpânit.
Am atâtea lucruri de protejat aici...
Ştiţi, Christine...
- România nu e încă foarte sigură. - Da. Văd.
- De ce ''Bradul''? - Da... Crăciunul era foarte aproape.
Sau poate pentru că n-aveam cu cine să petrec sărbătorile.
Dacă aş fi avut un fiu...
Dar Crăciunul era interzis. Voi l-aţi interzis.
Eu? Ceauşescu, nebunul.
Nu suporta nicio concurenţă.
Agresarea unui ofiţer...
''Calmul şi securitatea cetăţenilor..."
''Delict foarte grav...''
Sebastiana, spune-i că n-am făcut decât să fotografiez o adunare.
Rahat!
Prietenul poporului român trebuie eliberat.
Alo!
Aş dori să schimb camera, vă rog.
Nu, e cam zgomotoasă.
Mulţumesc.
E cineva aici?
Bună ziua.
Sunt Christine Saubert, jurnalist francez.
Am fost sfătuită să vin să vă cunosc.
Cercetez evenimentele de acum zece ani.
Ştiu că nu e un subiect plăcut, dar aş dori să discut puţin cu dv.
Înţelegeţi?
Ascultaţi, doamnă.
Am făcut patru ani de închisoare.
Nu am maşini Volvo, firme internaţionale...
N-am nimic interesant de zis!
Înţelegi?
Un fotograf francez a murit aici. Dv. sunteţi cel care l-a arestat.
Şi l-aţi anchetat. Trebuie să înţeleg ce s-a întâmplat, atâta tot!
Înţelegi?
Au fost omorâţi! Bine că l-au găsit pe Damaschin vinovat.
Sunt mama fiului acelui fotograf.
Şi eu sunt o victimă!
Priviţi! Julien le Bris. Nu vă aminteşte nimic?
Am treabă. Lăsaţi-mă în pace. Am de lucru!
Bine.
Am fost la Berlin, la Praga... Peste tot e la fel.
Regimurile comuniste se prăbuşesc unul după altul.
Aici, sunt încă la putere.
Ai să vezi. Preşedintele vostru nu apucă Crăciunul.
Tu eşti foarte entuziasmat, dar nouă ne e frică.
E munca mea. Şi o iubesc.
Ştiu bine că o să se întâmple ceva. Toată lumea aşteaptă asta.
Crezi că noi nu-l urâm? Ne-am săturat să stăm la coadă pentru zahăr, ulei...
Să recurgem la pile pentru toate alea.
Şi eu îi urăsc. Dar mi-e frică.
Doar când îmi amintesc de palma lui Damaschin...
Vino cu mine pe străzi. Ai să vezi. Ai să uiţi repede de frică.
Nu te aşteaptă nimeni la Paris?
Ba da.
E ziaristă. Şi o femeie foarte puternică.
Am să-i vorbesc de tine.
Sebastiana, nu-mi fac griji pentru tine.
Şi tu eşti puternică şi o să te descurci mereu.
În fiecare zi, la ora 12, e ora semnăturilor.
Totul decurge uns.
Am sute de angajaţi şi zeci de companii care lucrează pentru mine.
Avem cea mai mare cifră de afaceri din ţară.
Felicitări!
Dacă vă place să vorbiţi despre cifre,
să revenim la lucruri mai puţin frumoase.
Câţi morţi au fost în decembrie 1989?
S-au purtat dur cu mine.
Dar cazierul meu e curat ca lacrima şi n-am fost acuzat de nimic.
M-am lansat în afaceri. Am muncit din greu ca să reuşesc.
O să vedem ce putem face.
Dar păstraţi discreţia. Oamenii se tem.
Am deja câteva informaţii,
dar, în investigaţia mea, mărturia dv. e cea care mă interesează.
Mă onoraţi.
Sunteţi singura care se interesează de mine.
Cred că nu înţelegeţi prea bine importanţa acestei investigaţii.
Uneori, trebuie să uiţi trecutul.
Ca să te îndrepţi spre viitor.
E un cântec interzis.
Şi eu am un mic ziar.
E mai mult o foaie locală.
Şi dv. aţi căzut pradă demonului presei?
Nu... Mi-e şi ruşine.
Dv. sunteţi profesoara. Eu sunt elevul.
La ce oră să vă trimit maşina mâine?
Nu e nevoie. Prefer să merg pe jos.
Aş vrea să vizitez oraşul. Mulţumesc! Bună seara.
Christine...
- Noapte bună. - Bună seara.
La naiba!
Unde ar putea fi?
La dracu'!
Alo, Gerard? Aici Christine. Sunt la Timişoara. E vineri noapte.
Nu eşti acasă... şi nu mai ştiu ce voiam să-ţi spun.
Sper că Gege e bine. Vă pup pe amândoi. Pe curând.
Da?
Scuză-mă, Christine. Sunt eu, Mariţan.
Intraţi!
Ar trebui să fiţi mai prudentă.
L-aţi uitat în maşină.
Mi-aţi putea spune de unde a apărut poza asta?
Cine ţi-a dat-o?
Aţi cunoscut o tânără pe nume Maria, ucisă la Revoluţie?
Domnul să-i binecuvânteze. Acum sunt îngeri.
Un prieten al meu a cunoscut-o bine.
Cred că tatăl ei vine uneori aici.
Ascultă...
Alb-negru. 400 ASA, 1600 ASA.
Le developezi şi scoţi pozele.
Te plătesc în franci sau dolari.
Nu e nevoie să mă plăteşti.
Dar nu ştiu dacă am ce-mi trebuie pentru Kodak.
Nu vreau să distrug negativul.
Nu e niciun pericol. E acelaşi lucru.
Dar cel mai important e să nu spui nimănui. E secretul nostru.
Julien! Vino să mă ajuţi.
- Bună ziua! - Bună ziua.
Sunt Christine Saubert, jurnalist francez.
Caut informaţii despre Julien le Bris.
- Julien! - L-aţi cunoscut?
Intraţi!
Scuzaţi...
O clipă.
Luaţi loc.
- Scuzaţi-mă că vă deranjez. - Niciun deranj!
Julien!
Scuzaţi-mă, nu avem spaţiu în magazin.
Nu zece ani.
O sută de ani au trecut.
O sută de ani.
Mare nenorocire. Multă durere...
Pentru nimic.
Îmi pare rău că vă trezesc amintiri dureroase.
Am lucrat cu Julien.
- Da. - Aş vrea să ştiu de ce a murit.
Poate că aveţi fotografii, secvenţe filmate?
Tinerii cu steagurile? Eu i-am filmat.
Doamnă...
Am vândut... Televiziune americană.
Aveam nevoie de bani pentru asta.
Pentru...
Soţia mea.
Veniţi.
- Luaţi loc. - Mulţumesc.
Julien... bărbat curajos.
Dar cine i-ar fi putut dori moartea?
Doamnă... cei care i-au omorât pe toţi... numai...
Fotografiile lui Julien îi acuză.
Julien... om curajos.
Nu pot să intru acolo.
Vreau să ştiu dacă trupul neînsufleţit al Mariei e acolo.
Ştiu. Ştiu că te superi pe mine, dar nu pot. Mi-e frică de morţi.
- Nu-i nimic. Du-te acasă. - Ai grijă de tine!
Trebuie să găsim cadavrele. Nu se poate să nu fie găsite.
Le ascund pentru ca oamenii să le caute. Ca să se teamă.
Aici a fost cineva.
A deschis fereastra.
Şi uită-te la planta asta. De obicei, stătea aşa.
Poate că au tras de aici.
Mai are cineva cheia?
Nu-mi pasă dacă te culci cu cineva!
Mariţan are o cheie. El m-a ajutat să găsesc apartamentul.
Nu. Mariţan n-ar ucide. Alţii se ocupă cu asta.
Într-o bună zi, va trebui să-ţi lămureşti legăturile cu...
Taci! Tu nu ştii nimic. Nu sunt o complice a acestor asasini.
N-ai cum să mă înţelegi. Nu înţelegi nimic.
Am văzut-o pe Elena.
E moartă. Au împuşcat-o.
Julien, te iubesc.
Te iubesc pentru că...
Pentru că eşti liber.
Şi pentru că m-ai învăţat să nu-mi mai fie frică.
Te iubesc...
Eşti foarte frumoasă, Sebastiana.
E ciudat, dar sunt bucuros că sunt aici.
Dar tu trebuie să pleci. Devine periculos. Vino cu mine la Paris.
Nu pot. M-ar ucide înainte să fac asta.
Sunt legată de ei.
Însă tu trebuie să pleci. Repede.
Sunt om de afaceri.
Mă aprovizionez zilnic cu cafea, ţigări, alcool.
Oamenii au uitat de Revoluţie.
Revoluţia nu e importantă. Important e...
Contabilitatea e foarte grea pentru mine. Mă sugrumă!
Când vin inspectorii, le spun că vreau să-l sun pe dl Mariţan.
Şi atunci totul e bine.
Mi-e ruşine că le zic asta, dar...
Bravo! Ce îndemânare! Aţi reuşit să vă decapitaţi!
Vedeţi? De fiecare dată vă admir stăpânirea de sine.
Când v-am văzut prima dată,
n-am remarcat decât frumuseţea.
Ar trebui să fie un compliment?
Vezi? N-a fost atinsă nicio petală.
Şi uneori încep să tremure şi cad singure.
E un descreierat.
Bolnavii ăştia! Ei sunt cei care au încălcat ordinele.
Şi au mânjit imaginea Securităţii!
Ei au tras în... oameni nevinovaţi.
Bine.
Sebastiana nu l-a trădat. Asta înseamnă că îl iubea. Nu?
Cum ar fi putut avea încredere în ea? Sebastiana juca pe toate fronturile.
Avea obligaţii faţă de Securitate, angajatorul său.
Nu le-a respectat.
Sunt mândru să trăiesc aceste momente alături de tine.
Fă poze!
Sebastiana...
Ţi-am adus un mic aparat de radio. Ascultă!
Ascultă!
Aşa, n-o să te mai simţi singură.
Ce joc faceţi?
Ce e această cascadă de "păpuşi ruseşti"?
Apropo de ruşi: au participat şi ei?
Ţi-a spus cineva că n-au participat?
Noi suntem... cu poporul.
Noi suntem cu poporul.
Luptăm împotriva teroriştilor!
Ce păcat, Christine...
Cine l-a omorât pe Julien?
Ce interes aveam să-l omor? Lucra pentru mine.
Julien...
Falsificatorul.
Morţi...
Morţi.
Şi iarăşi morţi.
Dovada crimelor din ultimele zile.
Fotografiază.
Aici...
Şi peste tot.
Adevărul trebuie să iasă la lumină.
Uite ce se întâmplă.
Întoarce-te în oraş. Lasă-mi filmul.
- Ai timp să te ocupi de el? - Da.
O să ţi-l trimit la birou, la Paris.
- Dumnezeule, e un masacru! - Ce oroare!
Julien...
Uite ce ne-a trimis. Asta şi asta... Asta e genială!
Avem deja o sută de cumpărători. E uluitor.
Formidabil.
Scuzaţi-mă, domnilor!
Tocmai am aflat că Sebastiana, ghidul meu,
a fost arestată pentru activităţi contrarevoluţionare.
E o glumă? Vreau să mi se explice.
Credeam că am făcut Revoluţia împreună, nu?
Julien, să lăsăm justiţia să-şi facă treaba.
Dar dv. puteţi interveni. O cunoaşteţi foarte bine pe Sebastiana.
Ştiu chiar că uneori folosiţi apartamentul ei.
- Da... Dar nu există dovezi clare. - Am poze, Mariţan.
Calmează-te, Julien. Lasă pozele la dispoziţia comitetului de anchetă.
Julien, vor analiza pozele tale ca să stabilească adevărul.
Evenimentele tulburi de la Timişoara din decembrie 1989
pot părea deja departe.
Dar dacă le privim îndeaproape şi încercăm să le înţelegem,
descoperim întreaga dăruire
şi sacrificiul unora dintre participanţi,
pe care în prezent, din păcate, i-am uitat deja.
Am cunoscut oameni a căror viaţă a fost distrusă, care au pierdut tot.
Unii dintre ei încearcă să ducă o viaţă normală, dar am văzut şi o tânără
închisă pentru totdeauna într-un ospiciu.
În schimb, cei care au tras sforile rămân la adăpost.
Sunt adesea bogaţi, influenţi, respectaţi.
Cunoscuţi oameni de afaceri.
- Poate că n-o să dăm nume. - De ce nu?
- Pentru că... - ...sunt cunoscuţi?
Eu le cunosc numele şi pot să le dau.
Dar cred că toată lumea a înţeles.
Vedeţi dv...
Există lucruri care poate nu funcţionează,
dar pot fi schimbate: inerţia justiţiei,
a conducătorilor... asta e politica.
Însă acest curaj...
Şi aceste sacrificii... nu le vom putea schimba niciodată.
Şi cred că trebuie să-i amintim societăţii de ele, mereu.
Bine. Foarte bine! Da!
Vă mulţumesc!
Sunteţi minunată.
M-aţi impresionat mult. Bravo!
Am vorbit doar în numele meu, de om simplu.
- Bravo! - Mulţumesc!
- La revedere! - La revedere!
Pleci?
- Ai găsit ce căutai? - Mai trebuie să mă văd cu cineva.
Mulţumesc, domnule colonel Mariţan.
Puteţi fi mândră, doamnă Christine.
Degeaba sunteţi bogat şi puternic. Într-o zi o să învăţaţi şi să pierdeţi.
Nu ştiu dacă datorită mie sau altcuiva. Nu-mi pasă.
Şi vă veţi aminti că o stradă poartă numele unui om asasinat la ordinul dv.
Şi că o tânără îşi sfârşeşte zilele la balamuc. O să vedeţi!
Într-o bună zi o să vă amintiţi de toate, Mariţan!
La revedere.
Fiul meu...
Fiul lui Julien.
O să ţi-l prezint când ai să vii la Paris.
Sau o să-l aduc aici când o să fie mai mare şi o să poată înţelege.
Acum e încă prea mic. Şi e atât de curios!
Pune întrebări despre toate.
De ce deşertul e acoperit de nisip?
De ce visele sunt uneori în alb şi negru?
Şi de ce nu vedem dinozauri decât la televizor?
De ce, de ce, de ce...
Dar are şi întrebări la care nu îi pot răspunde.
Traducerea FAST TITLES MEDIA