‫הארי פוטר וחדר הסודות
‫אני לא יכול לתת לך לצאת, ‫הדוויג.
‫אסור לי להשתמש בקסמים ‫מחוץ לבית הספר.
‫-חוץ מזה, אם הדוד ורנון... ‫-הארי פוטר!
‫עכשיו תראה מה עשית.
‫הוא שם. ורנון.
‫אני מזהיר אותך. אם לא תשתלט ‫על הציפור הזו, איאלץ להיפטר ממנה.
‫אבל משעמם לה.
‫לו רק יכולתי לשחרר אותה ‫לשעה-שעתיים.
‫מה, כדי שתוכל לשלוח מסרים סודיים ‫לחברים הסוטים שלך? לא, אדוני.
‫אבל לא קיבלתי שום מסרים. ‫מאף אחד מהחברים שלי.
‫אף לא אחד...
‫במשך כל הקיץ.
‫מי ירצה להיות חבר שלך בכלל?
‫אני במקומך הייתי מכיר לנו ‫קצת יותר טובה.
‫גידלנו אותך מאז שהיית תינוק, ‫האכלנו אותך מן האוכל שלנו.
‫אפילו נתנו לך ‫את חדר השינה השני של דאדלי,
‫והכול מתוך נדיבות לבנו בלבד.
‫לא עכשיו, מתוקי. ‫זה בשביל בני הזוג מייסון.
‫הם יגיעו כל רגע.
‫בואו נעבור שוב ‫על לוח הזמנים שלנו.
‫פטוניה, כשיגיעו בני הזוג מייסון, ‫איפה את תהיי?
‫בסלון, ממתינה לקבל את פניהם ‫ולארח אותם בביתנו.
‫-יפה. ואתה, דאדלי? ‫-אני אתכונן לפתוח את הדלת.
‫מצוין.
‫ואתה?
‫אני אהיה בחדר שלי, לא ארעיש, ‫ואעמיד פנים שאני לא קיים.
‫בדיוק כך.
‫עם קצת מזל, יהיה זה היום ‫שבו אחתום על עסקת חיי.
‫ואתה לא תהרוס לי אותה!
‫הארי פוטר. ‫איזה כבוד גדול.
‫-מי אתה? ‫-דובי גמדון הבית, אדוני.
‫אני לא רוצה ‫להיות גס רוח או משהו,
‫אבל זה לא זמן טוב, מבחינתי, ‫לארח גמדון בית בחדר שלי.
‫כן, אדוני. דובי מבין.
‫דובי פשוט בא להגיד לך...
‫זה קשה, אדוני. ‫דובי תוהה איפה להתחיל.
‫-אולי תשב? ‫-לשבת? לשבת?
‫דובי, אני מצטער! ‫לא התכוונתי לפגוע בך, או משהו.
‫לפגוע בדובי?
‫דובי שמע על גדולתך, אדוני...
‫אבל דובי מעולם לא הוזמן ‫לשבת עם קוסם, כמו שווה בין שווים.
‫נראה שלא פגשת ‫קוסמים נחמדים.
‫נכון.
‫איזה דבר נורא אמרתי!
‫-דובי רע! ‫-דובי, שקט!
‫דובי, תפסיק, בבקשה.
‫אל תשימו לב. זה רק החתול.
‫-דובי רע. ‫-תפסיק! די, דובי. תהיה בשקט.
‫אתה בסדר?
‫דובי היה חייב להעניש את עצמו, ‫אדוני.
‫דובי כמעט אמר דברים רעים ‫על המשפחה שלו.
‫-המשפחה שלך? ‫-משפחת הקוסמים שדובי משרת.
‫דובי חייב לשרת ‫משפחה אחת לנצח.
‫אם הם יגלו שדובי בא הנה...
‫אבל דובי היה חייב לבוא. דובי מוכרח ‫להגן על הארי פוטר. להזהיר אותו.
‫אסור שהארי פוטר יחזור השנה...
‫לבית הספר הוגוורטס ‫לכישוף ולקוסמות.
‫יש מזימה, ‫מזימה לעשות דברים איומים.
‫איזה דברים איומים? ומי זומם?
‫אסור לי להגיד.
‫-בסדר, הבנתי. אסור לך להגיד. ‫-אל תאלץ אותי לדבר.
‫דובי, תניח את המנורה.
‫אז כשהם מגיעים ‫אל הגומה התשיעית...
‫תן לי את המנורה!
‫דובי, תפסיק!
‫תיכנס לשם, ותהיה בשקט!
‫-מה אתה עושה, לכל הרוחות?! ‫-אני רק...
‫כרגע הרסת לי את שורת המחץ ‫בבדיחה על שחקן הגולף היפני.
‫מצטער.
‫עוד רחש אחד ממך, ‫ותצטער שבכלל נולדת!
‫-ותקן את הדלת הזו. ‫-כן, אדוני.
‫אתה מבין למה אני מוכרח לחזור?
‫מקומי לא כאן. ‫מקומי בעולם שלך, בהוגוורטס.
‫-זה המקום היחיד שבו יש לי חברים. ‫-חברים שלא כותבים להארי פוטר?
‫טוב, אני מניח שהם...
‫רק רגע. איך אתה יודע ‫שהחברים שלי לא כתבו לי?
‫שהארי פוטר לא יכעס על דובי.
‫דובי קיווה שאם הארי פוטר יחשוב ‫שהחברים שלו שכחו אותו,
‫אולי הארי פוטר לא ירצה ‫לחזור לבית הספר, אדוני.
‫-תן לי את המכתבים. עכשיו. ‫-לא!
‫דובי, תחזור הנה!
‫דובי, בבקשה... לא!
‫הארי פוטר חייב להגיד ‫שהוא לא חוזר לבית הספר.
‫אני לא יכול. ‫הוגוורטס זה הבית שלי.
‫אז דובי חייב לעשות את זה. ‫לטובתו של הארי פוטר.
‫והמים כיסו הכול, ‫את כל רצפת הבניין.
‫ואז שרברב אחד אמר, ‫"תראה כמה מים".
‫והשרברב השני אמר, ‫"כן, ואלה רק פני המים".
‫אני כל כך מצטער. זה האחיין ‫שלי, הוא ילד עם בעיות קשות.
‫הוא לא מגיב טוב לזרים, ‫לכן השארנו אותו למעלה.
‫לעולם לא תחזור ‫לבית הספר ההוא!
‫לעולם לא תראה שוב את ‫החברים הסוטים שלך. לעולם לא!
‫אהלן, הארי.
‫רון. פרד. ג'ורג'. ‫מה אתם עושים פה?
‫מצילים אותך, כמובן. ‫עכשיו בוא, ותביא את המזוודה שלך.
‫מוטב שתתרחק.
‫קדימה.
‫-מה זה היה? ‫-ורנון, מה קרה?
‫פוטר!
‫אבא, מה קורה?
‫קדימה! קדימה!
‫אבא, מהר!
‫-בוא. ‫-נו, הארי, בוא כבר.
‫פטוניה, הוא בורח!
‫-תפסתי אותך, הארי! ‫-בוא הנה!
‫-עזוב אותי! ‫-לא ולא!
‫אתה והציפור הארורה הזו ‫לא הולכים לשום מקום!
‫-רד ממני! ‫-סע!
‫בסדר.
‫לא, לא, לא!
‫אבא!
‫לעזאזל!
‫דרך אגב, הארי, ‫יום הולדת שמח.
‫בואו.
‫בסדר, בואו.
‫-זה בסדר, שנטעם מזה? ‫-כן, אימא לא תשים לב.
‫בבית
‫זה לא מי-יודע-מה, ‫אבל זה הבית שלנו.
‫לדעתי זה מגניב!
‫איפה הייתם?!
‫הארי, נפלא לראות אותך, ‫חמודי.
‫מיטות ריקות! שום פתק! ‫המכונית איננה!
‫יכולתם למות! ‫מישהו היה יכול לראות אתכם!
‫אני לא מאשימה אותך, ‫כמובן, הארי חמודי.
‫הם הרעיבו אותו, אימא. ‫הם שמו סורגים על החלון שלו.
‫תקווה שלא אשים סורגים ‫על החלון שלך, רונאלד וויזלי!
‫בוא, הארי. ‫הגיע הזמן לאכול ארוחת בוקר.
‫הנה, הארי. ‫בתיאבון לך.
‫זהו. קדימה.
‫-אימא, ראית את הסוודר שלי? ‫-כן, חמודה. החתול לבש אותו.
‫שלום.
‫מה עשיתי?
‫זו ג'יני. היא מדברת עליך ‫כבר כל הקיץ. זה די מעצבן.
‫-בוקר טוב, משפחת וויזלי. ‫-בוקר טוב, אבא.
‫-איזה לילה! תשע פשיטות! תשע! ‫-פשיטות?
‫אבא עובד במשרד הקסמים. בלשכה ‫לשימוש לרעה בחפצי המוגלגים.
‫אבא מת על מוגלגים. ‫לדעתו הם מרתקים.
‫ובכן...
‫ומי אתה?
‫אוי, מצטער. ‫אני הארי, אדוני. הארי פוטר.
‫אלוהים אדירים, ‫זה באמת אתה?
‫רון סיפר לנו עליך, ‫כמובן. מתי הוא הגיע?
‫הבוקר.
‫הבנים הטיסו את המכונית המכושפת ‫שלך לסארי וחזרה אתמול בלילה.
‫באמת? ואיך היא תפקדה?
‫כלומר, זה באמת לא בסדר, ילדים. ‫באמת מאוד לא בסדר.
‫כעת, הארי, ‫אתה ודאי מומחה גדול למוגלגים.
‫אמור לי, למה בדיוק ‫משמשים ברווזי גומי?
‫זה ודאי ארול, עם הדואר.
‫פרסי, אתה מוכן להביא את זה, ‫בבקשה?
‫הוא תמיד עושה את זה.
‫תראו, המכתבים שלנו מהוגוורטס. ‫והם שלחו גם את המכתב של הארי.
‫דמבלדור ודאי כבר יודע שאתה ‫כאן, הארי. האיש הזה יודע הכול.
‫זה לא יהיה זול, אימא.
‫-ספרי הכישוף לבדם יקרים מאוד. ‫-אנחנו נסתדר.
‫יש רק מקום אחד שבו נוכל ‫למצוא את כל זה. סמטת דיאגון.
‫טוב.
‫בבקשה, הארי. ‫אתה ראשון, חמודי.
‫אבל הארי אף פעם ‫לא השתמש באבקת פלו.
‫אבקת פלו?
‫אז תהיה אתה ראשון, רון, ‫כדי שהארי יראה איך עושים את זה.
‫קדימה, תיכנס.
‫זהו זה.
‫סמטת דיאגון!
‫אתה רואה? זה פשוט מאוד, חמודי. ‫אל תפחד. קדימה.
‫קדימה.
‫תיכנס. ‫זהו. זהירות על הראש.
‫יפה. ‫עכשיו קח קמצוץ אבקת פלו.
‫זהו זה. יפה מאוד.
‫וכעת, אל תשכח לדבר ברור מאוד.
‫סמטת-יאגון.
‫-מה הוא אמר, חמודי? ‫-"סמטת-יאגון".
‫זה מה שחשבתי.
‫-הלכת לאיבוד, חמוד? ‫-אני בסדר. בדיוק עמדתי ללכת...
‫בוא איתנו. אנחנו נעזור לך ‫למצוא את הדרך חזרה.
‫-לא, בבקשה, אני... ‫-הארי!
‫הגריד!
‫מה אתה עושה כאן?! ‫בוא הנה!
‫סמטת נוקטורן
‫צורה לך, הארי! מסתובב שם, ‫בסמטת נוקטורן. זה מקום מפוקפק.
‫מוטב שאיש לא יראה אותך שם. ‫עלולים לחשוב שאתה זומם משהו.
‫הלכתי לאיבוד, אני...
‫רק רגע, ‫מה אתה עשית שם, בכלל?
‫אני? אני... רק חיפשתי שם ‫חומר דוחה חלזונות טורפים.
‫הם משמידים את כל הכרובים ‫בבית הספר.
‫הארי. הגריד.
‫שלום, הרמיוני.
‫-כל כך טוב לראות אותך! ‫-נפלא לראות גם אותך!
‫מה קרה למשקפיים שלך?
‫אוקולוס ריפרו.
‫את זה אני מוכרח לזכור.
‫עכשיו תהיה בסדר, נכון? ‫אז אני אמשיך בדרכי.
‫-בסדר, להתראות. ‫-תודה רבה.
‫בוא, כולם נורא דאגו לך.
‫אני הקסום
‫גילדרוי לוקהרט
‫הארי.
‫תודה לאל. ‫קיווינו שפספסת רק בארובה אחת.
‫גבירותיי ורבותיי, ‫מר גילדרוי לוקהרט.
‫הנה הוא!
‫אימא דלוקה עליו.
‫פנו דרך, בבקשה. ‫תני לי לעבור, גברת.
‫סליחה, ילדה. ‫אני פה מטעם "הנביא היומי".
‫הייתכן שזה הארי פוטר?
‫הארי פוטר!
‫סליחה, גבירתי.
‫תן חיוך רחב, הארי. ביחד ‫אנחנו שווים כתבה בעמוד הראשון.
‫גבירותיי ורבותיי. ‫איזה רגע מדהים.
‫כשהארי הצעיר נכנס הבוקר ‫לחנות "כרך ודף בע"מ"...
‫כדי לרכוש את האוטוביוגרפיה שלי, ‫"אני הקסום",
‫שאגב חוגגת עתה...
‫את השבוע ה-27 בראש רשימת ‫רבי המכר של "הנביא היומי",
‫לא היה לו מושג ‫שלמעשה ייצא מכאן...
‫כשבאמתחתו כל כתביי...
‫חינם אין כסף!
‫וכעת... גבירותיי?
‫הארי, תן לי את אלה, ‫ואחתים אותו עליהם.
‫כולכם, חכו בחוץ. זהו, רון.
‫אתה מת על זה, מה, פוטר?
‫פוטר המפורסם. לא יכול להיכנס ‫לחנות ספרים מבלי להגיע לכותרות.
‫עזוב אותו במנוחה.
‫תראה, פוטר... יש לך חברה.
‫די, דראקו. תתנהג יפה.
‫מר פוטר.
‫לוציוס מאלפוי. ‫סוף סוף אנו נפגשים.
‫סלח לי.
‫הצלקת שלך הפכה לאגדה.
‫ממש כמו הקוסם שעשה לך אותה.
‫וולדמורט הרג את הוריי.
‫הוא היה לא יותר מרוצח.
‫הזכרת את שמו. ‫אתה ודאי אמיץ מאוד.
‫או טיפש מאוד.
‫הפחד מן השם ‫רק מגביר את הפחד מן הדבר עצמו.
‫ואת בוודאי העלמה גריינג'ר.
‫כן, דראקו סיפר לי ‫עלייך ועל הורייך.
‫הם מוגלגים... נכון?
‫בואו נראה, ‫שיער ג'ינג'י, הבעה אטומה...
‫ספר בלוי מיד שנייה.
‫אתם ודאי בני משפחת וויזלי.
‫ילדים, צפוף מאוד כאן. ‫בואו נצא החוצה.
‫-נו, נו, נו, וויזלי האב. ‫-לוציוס.
‫שמעתי שזו תקופה עמוסה במשרד ‫הקסמים. כל הפשיטות המיוחדות.
‫אני מקווה שמשלמים לך ‫שעות נוספות.
‫אף שאם לשפוט לפי זה... ‫אני נוטה להסיק שלא.
‫מה הטעם ‫בלבייש את התואר קוסם,
‫אם אפילו לא משלמים לך ‫יפה על כך?
‫יש לנו תפיסה שונה מאוד לגבי מה ‫מבייש את התואר קוסם, מאלפוי.
‫ללא ספק.
‫מתרועע עם מוגלגים!
‫ואני חשבתי שהמשפחה שלך ‫כבר הגיעה לשפל המדרגה.
‫להתראות בעבודה.
‫להתראות בבית הספר.
‫-10:58. בואו, בואו כבר! ‫-הרכבת תצא כל רגע!
‫פרד, ג'ורג', פרסי, אתם ראשונים.
‫בסדר.
‫אחרייך, יקירתי.
‫בואי, ג'יני. ‫נמצא לך מקום ישיבה. מהרי.
‫קדימה.
‫-מה אתם חושבים שאתם עושים?! ‫-מצטער.
‫איבדתי את השליטה על העגלה.
‫-למה לא הצלחנו לעבור? ‫-לא יודע!
‫השער נחסם מסיבה כלשהי.
‫הרכבת יוצאת בשעה 11 בדיוק. ‫פספסנו אותה!
‫הארי, ‫אם אנחנו לא יכולים לעבור...
‫אולי אימא ואבא ‫לא יכולים לחזור!
‫אולי מוטב שנחכה ליד המכונית.
‫המכונית!
‫רון, אני חייב לומר לך...
‫שרוב המוגלגים אינם רגילים ‫לראות מכונית טסה.
‫בסדר.
‫אוקיי.
‫אוי לא, נראה ‫שמנגנון ההיעלמות לא תקין.
‫טוב, אז בוא נרד נמוך יותר. ‫מוכרחים למצוא את הרכבת.
‫בסדר.
‫עכשיו רק צריך להגיע לרכבת.
‫לא ייתכן שאנחנו רחוקים ממנה.
‫-אתה שומע את זה? ‫-אנחנו ודאי מתקרבים.
‫רק שנייה.
‫אקספרס להוגוורטס
‫הארי!
‫תחזיק חזק!
‫תפוס את היד שלי!
‫תחזיק חזק!
‫אני מנסה! ‫היד שלך מכוסה בזיעה!
‫-אני חושב שמצאנו את הרכבת. ‫-כן.
‫ברוך בואך הביתה.
‫עלה! עלה!
‫זה לא פועל!
‫עלה! שים לב לעץ!
‫עצור, עצור, עצור!
‫-תראה מה קרה לשרביט שלי! ‫-תגיד תודה שזה לא הצוואר שלך.
‫-מה קורה? ‫-אני לא יודע.
‫קדימה! זוז! מהר!
‫סקאברס. אתה בסדר?
‫המכונית!
‫אבא יהרוג אותי.
‫להתראות, הדוויג.
‫אז גמדון בית ‫מופיע בחדר השינה שלי,
‫אנחנו לא מצליחים לעבור ‫לרציף 9 ושלושה רבעים,
‫עץ כמעט הורג אותנו...
‫ברור שמישהו לא רוצה ‫שאהיה כאן השנה.
‫תסתכלו טוב, בחורים.
‫הלילה אולי יהיה הלילה האחרון ‫שתבלו בטירה הזו.
‫אוי ואבוי, איך שאתם הסתבכתם!
‫ראו אתכם ‫לא פחות משבעה מוגלגים.
‫יש לכם מושג עד כמה זה חמור?
‫העמדתם את העולם שלנו ‫בסכנת חשיפה.
‫שלא לדבר על הנזק ‫שגרמתם לערבה המפליקה...
‫שגדלה בשטח הטירה ‫הרבה יותר שנים משנות חייכם.
‫בכל הכנות, פרופסור סנייפ, ‫העץ הזה גרם לנו יותר נזק.
‫שקט!
‫אני מבטיח לכם שאילו הייתם שייכים ‫לבית סלית'רין וגורלכם היה תלוי בי,
‫שניכם הייתם יושבים ברכבת, ‫בדרככם הביתה, עוד הערב.
‫-ואולם... ‫-אין זה כך.
‫פרופסור דמבלדור. ‫פרופסור מקגונגל.
‫אדוני המנהל,
‫הנערים האלה הפרו את החוק ‫לבקרת קוסמות בקרב קטינים.
‫-מכיוון שכך... ‫-אני מודע היטב לחוקים שלנו,
‫שכן אני עצמי ‫ניסחתי כמה וכמה מהם.
‫ואולם, ‫בהיותה ראש בית גריפינדור,
‫פרופסור מקגונגל היא זו ‫שתחליט מה יהיה העונש שלהם.
‫נלך לקחת את החפצים שלנו.
‫על מה אתה מדבר, מר וויזלי?
‫את מסלקת אותנו, לא?
‫לא היום, מר וויזלי.
‫אבל עליי להבהיר לשניכם ‫את חומרת המעשה שעשיתם.
‫הערב אכתוב מכתבים למשפחותיכם ‫ועל שניכם יוטל עונש ריתוק.
‫בוקר טוב לכולם!
‫-בוקר טוב לכולם. ‫-בוקר טוב, פרופסור ספראוט.
‫ברוכים הבאים לחממה 3, תלמידי ‫שנה ב'. כולם, נא להתקבץ סביבי.
‫היום נעסוק בהעברת ‫שתילי דודאים לעציצים.
‫מי יכול לספר לי ‫על תכונותיו של שורש הדודאים?
‫כן, העלמה גריינג'ר?
‫הדודא, או המנדרגורה...
‫משמש להחזרת אנשים שאובנו ‫לצורתם המקורית.
‫והוא גם מסוכן. צווחת הדודא ‫קטלנית לכל מי ששומע אותה.
‫מצוין. ‫עשר נקודות לגריפינדור.
‫כעת, מאחר שהדודאים שלנו ‫עוד צעירים מאוד...
‫צווחותיהם לא יהרגו אתכם עדיין.
‫אבל הן עלולות לשתק אתכם, ‫ולכן קיבלתם זוג מגני אוזניים,
‫להגנה.
‫אבקשכם לשים אותם מיד. ‫במהירות.
‫הדקו אותם היטב, ‫ושימו לב אליי.
‫אוחזים בדודא בחוזקה...
‫ושולפים אותו בתנועה חדה ‫מן העציץ.
‫הבנתם? וכעת...
‫מכניסים אותו לעציץ החדש...
‫ומכסים אותו במעט אדמה, ‫כדי שלא יצטנן.
‫לונגבוטום לא הקפיד ‫להדק את מגני האוזניים שלו.
‫-לא, גבירתי, הוא סתם התעלף. ‫-נו, טוב, פשוט השאירו אותו שם.
‫בסדר, ממשיכים. ‫יש מספיק עציצים בשביל כולם.
‫אחזו בדודא ‫ומשכו אותו החוצה!
‫-הנה ניק כמעט-בלי-ראש. ‫-שלום, פרסי. העלמה קלירווטר.
‫שלום לך, סר ניקולס.
‫תגיד את זה. ‫אני אבוד!
‫-אתה אבוד. ‫-שלום, הארי!
‫אני קולין קריווי. ‫גם אני בגריפינדור.
‫שלום, קולין. נעים מאוד.
‫רון, זה הינשוף שלך?
‫הינשוף הארור הזה ‫הוא ממש סכנת נפשות!
‫אוי, לא!
‫תראו, כולם! ‫וויזלי חטף צרחן!
‫קדימה, רון. פעם התעלמתי מצרחן ‫ששלחה לי סבתי. זה היה נורא.
‫רונאלד וויזלי!
‫איך אתה מעז לגנוב את המכונית ‫הזו?! אני כועסת עליך מאוד!
‫עכשיו אביך צריך ‫לעבור חקירה בעבודה...
‫והכול לגמרי באשמתך!
‫אם תסטה עוד פעם אחת מן הדרך, ‫אפילו בקצה הבוהן...
‫נחזיר אותך מיד הביתה!
‫וג'יני, חמודה, ‫ברכותינו על ששובצת לגריפינדור.
‫אביך ואני גאים בך מאוד.
‫הרשו לי להציג בפניכם את המורה ‫החדש להתגוננות מפני כוחות האופל:
‫אני.
‫גילדרוי לוקהרט,
‫מחלקה שלישית במסדר מרלין,
‫חבר כבוד בליגה ‫להתגוננות מפני כוחות האופל,
‫וחמש פעמים חתן...
‫פרס החיוך המקסים ‫של השבועון "למכשפה".
‫אבל אני לא מדבר על זה.
‫לא נפטרתי ממפלצת הבנשי מבנדון ‫באמצעות החיוך שלי.
‫כעת, ראו הוזהרתם.
‫תפקידי לספק לכם כלים...
‫להתגוננות מפני היצורים ‫המרושעים ביותר בעולם הקוסמים.
‫ייתכן שכאן תמצאו את עצמכם ‫מתמודדים עם הפחדים שלכם.
‫דעו רק ששום רע אינו יכול ‫לפגוע בכם כל עוד אני כאן.
‫עליי לבקש מכם שלא לצרוח.
‫זה עלול להרגיז אותם.
‫פיוניות מקורנוול?
‫פיוניות מקורנוול, ‫שנתפסו זה עתה.
‫אתה יכול לצחוק, מר פינגן,
‫אבל הפיוניות ‫יכולות להיות צרה צרורה.
‫נראה אתכם מתמודדים איתן.
‫קדימה, תתפסו אותן. ‫אלה רק פיוניות!
‫-תישאר כאן. ‫-תורידו אותי!
‫-רדו ממני! ‫-רגע. אל תזוזי!
‫פסקיפיקסי פסטרנומי!
‫אבקש משלושתכם לתפוס ‫את השאר ולהחזירם לכלוב.
‫מה עושים עכשיו?
‫אימובולוס!
‫למה זה תמיד אני?
‫כל הקיץ עבדתי על תוכנית ‫אימונים חדשה לקווידיץ'.
‫אנחנו נתאמן מוקדם יותר, ‫קשה יותר וזמן רב יותר.
‫מה זה... אני לא מאמין!
‫-לאן אתה הולך, פלינט? ‫-לאימון קווידיץ'.
‫-שריינתי את המגרש לגריפינדור. ‫-תירגע, ווד. יש לי פתק.
‫אני מריח צרות.
‫"אני, פרופסור סוורוס סנייפ, ‫מעניק בזאת לקבוצת סלית'רין...
‫"את הרשות להתאמן היום כדי ‫לאמן את המחפש החדש שלה."
‫יש לכם מחפש חדש? מי זה?
‫-מאלפוי? ‫-נכון מאוד.
‫ובזה לא מסתיימים ‫החידושים לשנה הזו!
‫אלה מדגם נימבוס 2001! ‫איך השגתם אותם?
‫מתנה מאביו של דראקו.
‫תבין, להבדיל מאנשים מסוימים, ‫אבי מרשה לעצמו את הטוב ביותר.
‫לפחות אף אחד מגריפינדור ‫לא נאלץ לקנות את מקומו בקבוצה.
‫כולם כאן בזכות כישרון טהור.
‫איש לא ביקש ממך להביע דעה, ‫בוצדמית קטנה ומלוכלכת!
‫אתה עוד תשלם על זה ביוקר! ‫תאכל חלזונות!
‫אתה בסדר, רון?
‫תגיד משהו!
‫-אתה מוכן לסובב אותו? ‫-לא, קולין, זוז הצדה!
‫בואי ניקח אותו להגריד.
‫הוא ודאי יידע מה לעשות.
‫כאן נדרש ציוד מיוחד.
‫הכי טוב לחכות עד שזה ייפסק.
‫-בסדר. ‫-עדיף שיהיה בחוץ מאשר בפנים.
‫-את מי רון ניסה לקלל, בכלל? ‫-את מאלפוי. הוא כינה את הרמיוני...
‫האמת, אני לא ממש יודע ‫מה זה אומר.
‫הוא קרא לי "בוצדמית".
‫-לא נכון! ‫-מה זה "בוצדמית"?
‫פירוש הדבר, "דם מלוכלך". זה כינוי ‫מכוער למי שנולד להורים מוגלגים.
‫מישהו שהוריו אינם קוסמים. ‫מישהו כמוני.
‫זו לא מלה ששומעים בדרך-כלל ‫בשיחה תרבותית.
‫העניין הוא שיש קוסמים, ‫כמו בני משפחת מאלפוי, למשל,
‫שחושבים שהם יותר טובים מכולם ‫כי הם מה שנקרא "טהורי-דם".
‫זה מזעזע!
‫זה ממש מגעיל.
‫וזה גם קשקוש מוחלט. ‫דם מלוכלך!
‫רוב הקוסמים בימינו ממילא ‫בני תערובת במידה זו או אחרת.
‫חוץ מזה, אין מומחית גדולה יותר ‫לכישופים מהרמיוני שלנו.
‫בואי הנה.
‫אל תיקחי ללב, ‫הרמיוני. אף לא לרגע.
‫הארי, הארי, הארי.
‫אתה מעלה בדעתך...
‫דרך טובה יותר ‫לרצות עונש ריתוק...
‫מאשר לעזור לי לענות ‫למכתבי המעריצים שלי?
‫לא ממש.
‫התהילה היא ידידה בוגדנית, הארי. ‫מעשיך הם שמקנים לך פרסום.
‫אל תשכח את זה.
‫בוא.
‫בוא...
‫אליי.
‫-מה? ‫-סליחה?
‫הקול הזה.
‫קול?
‫-לא שמעת אותו? ‫-על מה אתה מדבר?
‫אני חושב שאתה ‫מתחיל להיות קצת מטושטש.
‫אלוהים! אין פלא, תראה מה השעה! ‫אנחנו כאן כמעט ארבע שעות.
‫מפחיד, איך שהזמן טס כשנהנים.
‫מפחיד.
‫דם.
‫אני מריח דם.
‫בוא, אני אקרע אותך.
‫אני אהרוג אותך.
‫להרוג!
‫-להרוג! ‫-הארי!
‫-שמעתם את זה? ‫-שמענו מה?
‫-את הקול הזה. ‫-קול? איזה קול?
‫שמעתי אותו במשרד של לוקהרט, ‫ושוב לפני רגע...
‫הגיע הזמן.
‫הוא בתנועה. ‫אני חושב שהוא עומד להרוג.
‫-להרוג? ‫-הארי, חכה! לא כל כך מהר!
‫מוזר.
‫-עכבישים אף פעם לא מתנהגים ככה. ‫-אני לא אוהב עכבישים.
‫מה זה?
‫"חדר הסודות נפתח. ‫גורו לכם, אויבי היורש."
‫זה כתוב בדם.
‫אוי, לא.
‫זו החתולה של פילץ'.
‫זו גברת נוריס.
‫"גורו לכם, אויבי היורש"?
‫אתם הבאים בתור, בוצדמים.
‫מה קורה פה? ‫קדימה, זוזו, זוזו הצדה.
‫פוטר.
‫מה אתה...?
‫גברת נוריס!
‫-רצחת את החתולה שלי. ‫-לא, לא.
‫אני אהרוג אותך.
‫-אני אהרוג אותך! ‫-ארגוס!
‫ארגוס, אני...
‫כולם, ‫לחזור מיד לאולמות השינה.
‫כולם מלבד...
‫שלושתכם.
‫חברי בית רייבנקלו, ‫בואו אחריי.
‫היא לא מתה, ארגוס. ‫היא אובנה.
‫כך חשבתי. ‫מה חבל שלא הייתי שם.
‫אני יודע בדיוק איזה לחש נגדי ‫יכול היה להציל אותה.
‫אבל איני יכול להסביר ‫כיצד היא אובנה.
‫תשאל אותו. ‫הוא זה שעשה את זה!
‫ראית מה הוא כתב על הקיר.
‫זה לא נכון, אדוני! אני נשבע. ‫לא נגעתי בגברת נוריס.
‫-שטויות במיץ! ‫-אם יורשה לי, אדוני המנהל?
‫אולי פוטר וחבריו נקלעו ‫למקום הלא נכון ברגע הלא נכון.
‫ואולם...
‫הנסיבות אמנם מחשידות.
‫אני איני זוכר שראיתי ‫את פוטר בסעודת הערב.
‫אני חושש שזה בגללי, סוורוס.
‫הארי עזר לי לענות ‫על מכתבי המעריצים שלי.
‫לכן רון ואני הלכנו לחפש אותו, ‫פרופסור.
‫בדיוק מצאנו אותו כשהוא אמר...
‫-כן, העלמה גריינג'ר? ‫-כשאמרתי שאני לא רעב.
‫היינו בדרכנו חזרה למועדון ‫כשמצאנו את גברת נוריס.
‫-זכאי עד שתוכח אשמתו, סוורוס. ‫-החתולה שלי אובנה!
‫-אני רוצה שמישהו פה ייענש! ‫-אנחנו נרפא אותה, ארגוס.
‫אני מבין שמדאם ספראוט הצליחה ‫לגדל צמחי דודאים בריאים וחזקים.
‫כשיגיעו לגודלם המלא, נכין מהם ‫שיקוי שישקם את גברת נוריס.
‫ובינתיים...
‫אני מציע לכם להיות זהירים.
‫כולכם.
‫-זה קצת מוזר, לא? ‫-מוזר?
‫אתה שומע קול, ‫קול שרק אתה יכול לשמוע...
‫ואז פתאום גברת נוריס ‫צצה, מאובנת. זה פשוט מוזר.
‫אתם חושבים שהייתי צריך ‫לספר לדמבלדור ולכולם?
‫השתגעת לגמרי?
‫לא, הארי. אפילו בעולם הקוסמים, ‫לשמוע קולות זה לא סימן טוב.
‫היא צודקת.
‫אבקש את תשומת לבכם.
‫בסדר. ‫היום נהפוך בעלי חיים...
‫לגביעי מים.
‫הנה, כך.
‫אחת, שתיים, שלוש...
‫עכשיו תורכם. ‫מי מוכן להיות ראשון?
‫מר וויזלי. ‫אחת, שתיים, שלוש, "פרה ורטו".
‫פרה ורטו!
‫יש להחליף את השרביט הזה, ‫מר וויזלי.
‫-כן, העלמה גריינג'ר? ‫-פרופסור...
‫תהיתי אם תוכלי לספר לנו ‫על חדר הסודות.
‫טוב.
‫ובכן, כולכם יודעים, כמובן,
‫שביה"ס הוגוורטס נוסד ‫לפני למעלה מאלף שנים
‫על-ידי ארבעת הקוסמים ‫והמכשפות הגדולים של הדור.
‫גודריק גריפינדור, ‫הלגה הפלפאף,
‫רוונה רייבנקלו ‫וסלזאר סלית'רין.
‫שלושה מבין המייסדים ‫חיו ועבדו יחד בהרמוניה בדרך-כלל.
‫-לא כך אחד מהם. ‫-שלושה ניחושים, מי זה היה?
‫סלזאר סלית'רין ‫ביקש להיות בררן יותר...
‫בנוגע לתלמידים ‫שהתקבלו להוגוורטס.
‫הוא האמין שיש להגביל את ההשכלה ‫בתורות הקסם למשפחות קוסמים.
‫במלים אחרות, לטהורי-דם.
‫מאחר שלא הצליח לשכנע את ‫האחרים, החליט לעזוב את ביה"ס.
‫כעת, לפי האגדה,
‫בנה סלית'רין חדר סודי בטירה הזו,
‫הידוע בכינוי "חדר הסודות".
‫ובכן, זמן קצר לפני שעזב, ‫הוא אטם את החדר,
‫עד לרגע שבו יורשו האמיתי ‫יחזור אל בית הספר.
‫רק היורש לבדו...
‫יוכל לפתוח את החדר...
‫ולשחרר את הזוועה שבתוכו. ‫ועל-ידי כך,
‫לטהר את בית הספר מכל מי,
‫שלפי השקפתו של סלית'רין ‫אינם ראויים ללמוד קסמים.
‫בני-מוגלגים.
‫ברור שנערכו חיפושים רבים ‫בבית הספר.
‫מעולם לא נמצא חדר כזה.
‫פרופסור, לפי האגדה, ‫מה בדיוק שוכן בתוך החדר הזה?
‫על-פי האמונה, מדובר במשהו...
‫שרק היורש של סלית'רין ‫יכול לשלוט בו.
‫לפי האמונה, ‫החדר הוא משכנה...
‫של מפלצת.
‫אתם חושבים שזה נכון? ‫שבאמת קיים חדר סודות?
‫כן. לא ראית? מקגונגל מודאגת. ‫כל המורים מודאגים.
‫אבל אם באמת קיים חדר סודות, ‫ובאמת הוא נפתח, פירוש הדבר...
‫שהיורש של סלית'רין חזר להוגוורטס. ‫נשאלת השאלה, מי זה?
‫בואו נחשוב. מי מבין המכרים שלנו ‫סבור שכל בני-המוגלגים הם חלאות?
‫-אם אתה מתכוון למאלפוי... ‫-כמובן! הרי שמעת אותו:
‫"אתם הבאים בתור, בוצדמים".
‫שמעתי אותו. אבל מאלפוי? ‫היורש של סלית'רין?
‫אולי רון צודק. ‫חשבי על המשפחה שלו.
‫כולם בבית סלית'רין ‫זה מאות שנים.
‫קראב וגויל ודאי יודעים. ‫אולי נוכל לגרום להם לספר לנו.
‫אפילו הם לא מטומטמים ‫עד כדי כך. אבל אולי יש דרך אחרת.
‫אבל זה יהיה מסובך.
‫שלא לדבר על כך שנפר ‫בערך 50 חוקים של בית הספר.
‫וזה יהיה מסוכן. ‫מסוכן מאוד.
‫שיקויי השיקויים
‫הנה זה: שיקוי הפולימיצי.
‫"כאשר רוקחים אותו כהלכה, ‫מאפשר שיקוי הפולימיצי לשותהו...
‫"ללבוש באופן זמני ‫את צורתו של אחר".
‫כלומר, אם הארי ואני נשתה מזה, ‫נהפוך לקראב ולגויל?
‫-מגניב! מאלפוי יספר לנו הכול! ‫-בדיוק.
‫אבל זה מסובך. מעולם ‫לא נתקלתי בשיקוי מורכב יותר.
‫-כמה זמן ייקח לרקוח אותו? ‫-חודש.
‫חודש?
‫אבל הרמיוני, אם מאלפוי ‫הוא יורשו של סלית'רין,
‫הוא עלול לתקוף עד אז ‫מחצית מכל בני-המוגלגים בביה"ס.
‫אני יודעת.
‫אבל זו התוכנית היחידה שיש לנו.
‫עוד שער לסלית'רין.
‫גריפינדור - סלית'רין
‫סלית'רין מובילים 90-30 ‫על גריפינדור.
‫יש!
‫הכול בסדר, ראש צלקת?
‫היזהר, הארי!
‫ווד, זהירות!
‫לעזאזל, ‫להארי יש מרביצן סורר!
‫מישהו חיבל בו, זה בטוח!
‫אני אעצור אותו.
‫לא! אפילו עם שרביט תקין זה ‫מסוכן מדי. אתה עלול לפגוע בהארי.
‫מתאמן לשיעור בלט, פוטר?
‫לעולם לא תתפוס אותי, פוטר!
‫בוא.
‫הארי פוטר תפס את הסניץ'! ‫ניצחון לגריפינדור!
‫פיניטה אינקנטאטם!
‫-תודה. ‫-אתה בסדר?
‫לא. ‫אני חושב שנשברה לי הזרוע.
‫אל דאגה, הארי! ‫מיד אתקן לך את הזרוע.
‫-לא אתה. ‫-המסכן לא יודע מה הוא מדבר.
‫זה בכלל לא יכאב.
‫בראקיאם אמנדו!
‫כן, טוב... ‫זה קורה לפעמים...
‫אבל העיקר...
‫שכבר אין לך כאבים. ‫וברור לגמרי שהעצמות לא שבורות.
‫שבורות? ‫לא נשארו לו עצמות!
‫אבל הזרוע ‫הרבה יותר גמישה.
‫מר מאלפוי, תפסיק להתפנק! ‫אתה יכול ללכת. זוזו הצדה!
‫הייתם צריכים להביא אותו ‫ישר אליי!
‫עצמות אני יכולה לאחות תוך שנייה, ‫אבל להצמיח אותן מחדש...
‫אבל תוכלי לעשות את זה, נכון?
‫בהחלט כן, אבל זה יכאב.
‫מצפה לך לילה קשה, פוטר. להצמיח ‫עצמות מחדש, זה עסק לא נעים.
‫נו, למה ציפית? למיץ דלעת?
‫להרוג!
‫הגיע הזמן להרוג!
‫שלום.
‫דובי?
‫הארי פוטר היה צריך ‫לשמוע בקולו של דובי.
‫הארי פוטר היה צריך לחזור הביתה ‫כשהוא פספס את הרכבת.
‫זה היית אתה! אתה זה שמנע ‫מן המחסום לתת לרון ולי לעבור.
‫אכן כן, אדוני.
‫-בגללך רון ואני כמעט הועפנו מבי"ס! ‫-אז לפחות היית רחוק מכאן!
‫הארי פוטר חייב לנסוע הביתה!
‫דובי חשב שהמרביצן שלו ‫יספיק בשביל לשכנע את הארי...
‫המרביצן שלך? ‫אתה גרמת למרביצן לרדוף אחריי?
‫דובי חש צער גדול, אדוני.
‫דובי נאלץ לגהץ את ידיו!
‫מוטב שתסתלק לפני שהעצמות שלי ‫יצמחו מחדש, אחרת אחנוק אותך!
‫דובי רגיל לאיומים על חייו, אדוני.
‫דובי שומע אותם ‫חמש פעמים ביום, בבית.
‫אולי תוכל להסביר לי ‫למה אתה מנסה להרוג אותי?
‫לא להרוג אותך, אדוני. ‫לעולם לא להרוג אותך.
‫דובי זוכר איך היו החיים ‫לפני שהארי פוטר גבר...
‫על זה-שאין-לנקוב-בשמו.
‫אז התייחסו אלינו, ‫גמדוני הבית, כאל טינופת!
‫כמובן, לדובי עדיין ‫מתייחסים כאל טינופת.
‫למה אתה לובש ‫את הסמרטוט הזה, דובי?
‫את זה, אדוני? ‫זה סימן השעבוד של גמדוני הבית.
‫דובי יוכל להשתחרר ‫רק אם אדונו ייתן לו בגדים.
‫הקשב!
‫דברים נוראים ‫עומדים לקרות בהוגוורטס.
‫אסור שהארי פוטר יישאר כאן...
‫עכשיו כשההיסטוריה ‫עומדת לחזור על עצמה!
‫לחזור על עצמה? ‫כלומר, זה קרה כבר בעבר?
‫לא הייתי צריך להגיד את זה.
‫-דובי רע! ‫-דובי, תפסיק.
‫תפסיק, דובי!
‫תגיד לי, מתי זה קרה בעבר? ‫מי עושה את זה עכשיו?
‫דובי לא יכול להגיד. דובי רק רוצה ‫שהארי פוטר יהיה במקום מבטחים.
‫לא, דובי. ‫תגיד לי, מי זה?
‫השכיבו אותו כאן.
‫-מה קרה? ‫-עוד תקיפה.
‫אני חושבת שהוא אובן, ‫גברת פומפרי.
‫אולי הוא הצליח ‫לצלם את התוקף שלו.
‫מה המשמעות של כל זה, אלבוס?
‫המשמעות היא...
‫שהתלמידים שלנו ‫נתונים בסכנה גדולה.
‫-מה לומר לסגל? ‫-את האמת.
‫אמרי להם שהוגוורטס ‫כבר אינו מקום בטוח.
‫מה שחששנו מפניו, אירע, מינרווה.
‫חדר הסודות אכן נפתח שוב.
‫שוב? כלומר, ‫חדר הסודות כבר נפתח בעבר?
‫כמובן! את לא מבינה?
‫לוציוס מאלפוי ודאי פתח אותו ‫כשהוא למד כאן.
‫-והוא לימד את דראקו לעשות את זה. ‫-אולי.
‫ניאלץ לחכות לשיקוי הפולימיצי ‫בשביל לדעת בביטחון.
‫האירי את עיניי. למה את רוקחת ‫את השיקוי הזה, לאור היום,
‫באמצע שירותי בנות? ‫את לא חוששת שניתפס?
‫לא. ‫איש לעולם לא נכנס לכאן.
‫-למה? ‫-בגלל מירטל המייללת.
‫מי?
‫מירטל המייללת.
‫-מי זו מירטל המייללת? ‫-אני מירטל המייללת!
‫לא הייתי מצפה שתכיר אותי.
‫מי כבר ירצה לדבר ‫על מירטל המייללת...
‫המכוערת, האומללה והמייבבת?
‫היא קצת רגישה.
‫התקבצו סביבי!
‫התקבצו סביבי. ‫כולם יכולים לראות אותי?
‫כולם יכולים לשמוע אותי?
‫מצוין.
‫לאור האירועים האפלים ‫של השבועות האחרונים,
‫הרשה לי פרופסור דמבלדור ‫לייסד את מועדון הסיף הקטן הזה,
‫כדי לאמן את כולכם, ‫למקרה שתיאלצו להגן על עצמכם...
‫כפי שאני עצמי נאלצתי לעשות ‫באינספור הזדמנויות.
‫לקבלת פרטים מלאים, ‫תוכלו לעיין בספריי.
‫הרשו לי להציג את העוזר שלי,
‫פרופסור סנייפ.
‫ברוב אדיבותו הוא הסכים ‫לסייע לי בהדגמה קצרה.
‫אל דאגה.
‫עוד יהיה לכם מורה לשיקויים ‫כשאסיים איתו, אל חשש!
‫אחת.
‫שתיים.
‫-שלוש! ‫-אקספליארמוס!
‫-אתם חושבים שהוא בסדר? ‫-למי אכפת?
‫זה היה רעיון מצוין, ‫להדגים להם את זה, פרופסור סנייפ,
‫אבל תסלח לי שאני אומר לך, שזה ‫היה די צפוי, מה שעמדת לעשות.
‫ואילו רציתי לעצור אותך, ‫הייתי יכול לעשות זאת בקלות רבה.
‫אולי מוטב ‫שקודם כל נלמד אותם...
‫כיצד לחסום כישופים לא ידידותיים, ‫פרופסור.
‫רעיון מצוין, פרופסור סנייפ.
‫בואו נבחר צמד מתנדבים. ‫וויזלי ופוטר, מה דעתכם?
‫השרביט של וויזלי זורה הרס וחורבן ‫גם בכישופים הכי פשוטים.
‫בסוף ניאלץ לשלוח את פוטר ‫לבית החולים בקופסת גפרורים.
‫אולי יורשה לי ‫להציע מישהו מן הבית שלי?
‫אולי את מאלפוי?
‫-בהצלחה, פוטר. ‫-תודה, אדוני.
‫שרביטים במצב הכן!
‫-אתה מפחד, פוטר? ‫-היית מת.
‫בספירת שלוש...
‫הטילו את הכשפים שלכם ‫לנטרול היריב. לנטרול בלבד!
‫איננו רוצים שיהיו פה תאונות. אחת.
‫-שתיים. ‫-אוורטה סטאטום!
‫ריקטוסמפרה!
‫אמרתי, לנטרול בלבד!
‫סרפנסורטיה!
‫אל תזוז, פוטר. ‫אני אפטור אותך ממנו.
‫הרשה לי, פרופסור סנייפ. ‫וולאטה אסנדרה.
‫ויפרה אוונסקה!
‫הארי, תקשיב לי.
‫יש סיבה לכך שסמל בית סלית'רין ‫הוא נחש.
‫סלזאר סלית'רין היה לחשנן. ‫גם הוא ידע לדבר עם נחשים.
‫בדיוק.
‫עכשיו כולם בבית הספר ‫יחשבו שאתה איזה צאצא שלו.
‫אבל זה לא נכון!
‫זה לא ייתכן.
‫הוא חי לפני אלף שנה.
‫מי יודע, ‫אולי אתה כן צאצא שלו.
‫להתראות במועדון.
‫אני רוצה דם!
‫כולם צריכים למות!
‫להרוג.
‫הגיעה העת להרוג.
‫תפסתי אותך על חם.
‫הפעם אני אדאג שתסולק.
‫תזכור מה אמרתי.
‫לא, מר פילץ'! ‫אתה לא מבין!
‫פרופסור...
‫אני נשבע שזה לא אני!
‫זה כבר לא בידיי, פוטר.
‫פרופסור דמבלדור מחכה לך.
‫שרבט לימון.
‫פרופסור דמבלדור?
‫משהו מטריד אותך, פוטר?
‫רק תהיתי ‫אם שיבצת אותי בבית הנכון.
‫כן, באמת היה ‫קשה במיוחד לשבץ אותך.
‫אבל אני עדיין עומדת ‫על מה שאמרתי בשנה שעברה.
‫היית מצליח מאוד בסלית'רין.
‫את טועה.
‫הארי?
‫פרופסור!
‫הציפור שלך... ‫לא יכולתי לעשות כלום.
‫-היא פשוט התלקחה! ‫-באמת כבר הגיע הזמן.
‫כבר כמה ימים הוא נראה זוועה.
‫חבל שיצא לך לראות אותו ‫דווקא ביום-בעירה.
‫פוקס הוא עוף-חול, הארי.
‫הם פורצים בלהבות ‫כשמגיעה שעתם למות...
‫ואז הם...
‫נולדים מחדש מן האפר.
‫הם יצורים מרתקים, עופות החול.
‫הם מסוגלים ‫לשאת משאות כבדים מאוד,
‫ולדמעותיהם יש סגולות ריפוי.
‫פרופסור דמבלדור, אדוני! ‫חכה, תקשיב!
‫פרופסור דמבלדור, ‫זה לא היה הארי.
‫אני מוכן להישבע ‫בפני משרד הקסמים.
‫תירגע.
‫איני חושב...
‫-שהארי תקף מישהו. ‫-מובן שלא, ו...
‫טוב, אז...
‫-אז אני אחכה בחוץ. ‫-כן.
‫-אתה לא חושב שזה אני, פרופסור? ‫-לא, הארי.
‫אני לא חושב שזה אתה.
‫אבל עליי לשאול אותך...
‫יש משהו... ‫שברצונך לספר לי?
‫לא, אדוני.
‫שום דבר.
‫בסדר גמור.
‫לך לך.
‫הכול מוכן. רק נזדקק לפיסות ‫ממי שאתם נהפכים להם.
‫קראב וגויל.
‫עלינו גם לוודא ‫שקראב וגויל האמיתיים...
‫לא יוכלו להפתיע אותנו ‫כשאנחנו מתחקרים את מאלפוי.
‫-איך? ‫-כבר תכננתי הכול.
‫מילאתי את אלה ‫בשיקוי שינה פשוט.
‫פשוט, אבל חזק.
‫ברגע שהם יירדמו,
‫החביאו אותם בארון המטאטאים, ‫תתלשו כמה משיערותיהם,
‫ותלבשו את המדים שלהם.
‫-ואת השיער של מי את תתלשי? ‫-כבר השגתי את השיער שלי.
‫מיליסנט בלסטרוד. ‫מבית סלית'רין.
‫ליקטתי אותן מן הגלימה שלה.
‫אני הולכת לבדוק ‫את מצב שיקוי הפולימיצי.
‫תוודאו שקראב וגויל ‫ימצאו את אלה.
‫אולי מוטב שאני אעשה את זה.
‫כן. בסדר.
‫וינגארדיום לביוסה.
‫מגניב.
‫עד כמה אפשר להיות מטומטם?
‫קדימה, בוא נאסוף אותם.
‫לרשותנו תהיה בדיוק שעה ‫עד שנחזור להיות עצמנו.
‫הוסיפו את השיערות.
‫תמצית קראב.
‫לחיים.
‫אני הולך להקיא!
‫גם אני.
‫הארי?
‫רון.
‫אלוהים אדירים!
‫אנחנו עדיין נשמעים כמו עצמנו.
‫נסה להישמע יותר כמו קראב.
‫-אלוהים אדירים! ‫-מצוין.
‫אבל איפה הרמיוני?
‫החלטתי לא לבוא איתכם. ‫לכו בלעדיי.
‫הרמיוני, את בסדר?
‫פשוט לכו! ‫אתם מבזבזים זמן!
‫בוא.
‫אני חושב שהמועדון ‫של סלית'רין הוא בכיוון הזה.
‫סליחה?
‫מה אתה עושה...?
‫כלומר, ‫מה אתה עושה פה למטה?
‫לידיעתך, אני מדריך.
‫אבל לכם אסור ‫לשוטט במסדרונות בלילה.
‫מה השמות שלכם?
‫-אני... ‫-קראב, גויל, איפה הייתם?
‫עד עכשיו זללתם באולם הגדול?
‫למה אתה מרכיב משקפיים?
‫-קראתי. ‫-קראת?
‫בכלל לא ידעתי ‫שאתה יודע לקרוא.
‫ומה אתה עושה פה, וויזלי?
‫הגישה שלך לא מוצאת חן בעיניי, ‫מאלפוי.
‫נו, שבו.
‫כשרואים איך בני וויזלי מתנהגים, ‫קשה להאמין שהם טהורי-דם.
‫הם ממש בושה לעולם הקסמים. ‫כולם!
‫מה יש לך, קראב?
‫כאב בטן.
‫אני מופתע ש"הנביא היומי" ‫לא פרסם דיווח על התקיפות האלה.
‫אני מניח שדמבלדור ‫מנסה להשתיק את העניין.
‫אבא אומר שדמבלדור ‫הוא הדבר הכי גרוע...
‫-שקרה למקום הזה. ‫-לא נכון!
‫מה?
‫אתה חושב שיש מישהו ‫יותר גרוע מדמבלדור?
‫נו? כן?
‫הארי פוטר?
‫כל הכבוד, גויל.
‫אתה צודק בהחלט.
‫פוטר הקדוש...
‫ואנשים באמת חושבים ‫שהוא היורש של סלית'רין?
‫לך בטח יש מושג ‫מי עומד מאחורי זה.
‫אתה יודע שאין לי, גויל. ‫אמרתי לך כבר אתמול.
‫כמה פעמים ‫אני צריך להגיד לך?
‫זה שלך?
‫אבל אבא שלי אמר...
‫שחלפו חמישים שנה ‫מאז שנפתח חדר הסודות.
‫הוא לא הסכים לספר מי פתח אותו, ‫הוא רק אמר שהוא סולק מביה"ס.
‫בפעם האחרונה שנפתח ‫חדר הסודות, אחד הבוצדמים מת.
‫אז זה רק עניין של זמן ‫עד שאחד מהם ייהרג גם הפעם.
‫אני אישית...
‫מקווה שזו תהיה גריינג'ר.
‫מה יש לכם היום?
‫אתם מתנהגים... מוזר מאוד.
‫זה בגלל כאב הבטן שלו.
‫תירגע.
‫צלקת!
‫שיער!
‫לאן אתם הולכים?
‫ניצלנו ברגע האחרון!
‫צאי החוצה! ‫יש לנו המון דברים לספר לך!
‫לכו מפה!
‫חכו, תראו. ‫זה ממש מזוויע!
‫הרמיוני?
‫את בסדר?
‫אתם זוכרים שאמרתי לכם...
‫ששיקוי הפולימיצי נועד ‫לחילופים בין בני אדם בלבד?
‫היו אלה שיערות חתול, שליקטתי ‫מן הגלימה של מיליסנט בלסטרוד.
‫תראו את הפרצוף שלי.
‫תראי את הזנב שלך!
‫דיברת עם הרמיוני?
‫היא אמורה להשתחרר מביה"ח ‫בעוד כמה ימים...
‫כשתפסיק לפלוט כדורי פרווה.
‫מה זה?
‫איכס!
‫נראה שמירטל המייללת ‫הציפה את השירותים.
‫-באתם לזרוק עליי עוד משהו? ‫-למה שארצה לזרוק עלייך משהו?
‫אל תשאל אותי! סתם ישבתי פה, ‫לא הפרעתי לאף אחד,
‫ומישהו חשב שזה מצחיק ‫לזרוק עליי ספר.
‫אבל זה לא מכאיב לך, ‫כשמישהו זורק עלייך חפצים.
‫כלומר, החפצים פשוט ‫עוברים דרכך, לא?
‫בטח! בואו נזרוק ספרים על מירטל ‫כי ממילא היא לא מרגישה כלום!
‫עשר נקודות אם תצליחו ‫לקלוע דרך הבטן שלה!
‫חמישים נקודות על קליעה ‫דרך הראש שלה!
‫-מי זרק עלייך ספר? ‫-לא יודעת. לא ראיתי אותו.
‫ישבתי לי לתומי בעיקול הצינור ‫והרהרתי במוות...
‫ופתאום הוא נפל דרך הראש שלי.
‫"טום ואנדרולו רידל"
‫שמי...
‫הארי...
‫פוטר.
‫שלום, הארי פוטר, ‫שמי טום רידל.
‫האם ידוע לך משהו...
‫על חדר הסודות?
‫כן
‫האם תוכל...
‫לספר לי?
‫לא
‫אבל אני יכול להראות לך
‫הרשה לי להחזיר אותך ‫חמישים שנה אחורה
‫13 ביוני
‫תסלח לי. ‫מה קורה כאן?
‫אתה טום רידל?
‫אתה יכול לשמוע אותי?
‫רידל!
‫בוא.
‫פרופסור דמבלדור.
‫דמבלדור?
‫אין זה נבון, לשוטט ‫בשעה מאוחרת כל כך, טום.
‫כן, פרופסור. ‫אני מניח ש...
‫הייתי מוכרח ‫לבדוק אם השמועות נכונות.
‫אני חושש שכן, טום.
‫גם בנוגע לבית הספר? ‫אין לי בית.
‫לא יסגרו את הוגוורטס, נכון?
‫אני מבין, טום, ‫אבל אני חושש...
‫שלמנהל דיפט ‫אולי לא תהיה ברירה.
‫אדוני, אם הכול ייפסק, ‫אם האחראי ייתפס...
‫יש משהו...
‫שברצונך לספר לי?
‫לא, אדוני. שום דבר.
‫בסדר. לך לך.
‫לילה טוב, אדוני.
‫-בוא נוציא אותך מפה. ‫-ערב טוב, הגריד.
‫איאלץ להסגיר אותך, הגריד. אני לא ‫חושב שהתכוונת שהוא יהרוג, אבל...
‫אתה לא יכול! ‫אתה לא מבין!
‫הורי הילדה המתה יבואו הנה מחר. ‫המעט שבית הספר יכול לעשות...
‫הוא לוודא שהיצור ‫שהרג את בתם, יישחט.
‫הרעגוג לא הרג איש! ‫מעולם!
‫מפלצות אינן מתאימות ‫להיות חיות מחמד.
‫-זוז הצדה. ‫-לא!
‫-זוז הצדה, הגריד! ‫-לא!
‫סיסטם אפריום!
‫אראניה אקסומיי!
‫הרעגוג!
‫אני לא יכול לתת לך ללכת.
‫עכשיו יחרימו לך את השרביט, ‫הגריד. יסלקו אותך.
‫הגריד!
‫זה היה הגריד. הגריד הוא שפתח ‫את חדר הסודות לפני חמישים שנה.
‫לא ייתכן שזה היה הגריד. ‫זה פשוט... לא ייתכן.
‫אנחנו לא מכירים את טום רידל. ‫לי הוא נשמע כמו מלשין קטן ומטונף.
‫רון, המפלצת הזו הרגה מישהו. ‫מה אנחנו היינו עושים במקומו?
‫תשמעו, הגריד הוא ידיד שלנו. ‫למה שלא נלך אליו ונשאל אותו?
‫איזה ביקור נחמד זה יהיה. ‫"שלום, הגריד.
‫"ספר לנו, שחררת לאחרונה ‫מפלצת שעירה ורעבתנית בטירה?"
‫מפלצת שעירה ורעבתנית? ‫מה, אתם מדברים עליי?
‫לא.
‫מה זה?
‫זה חומר דוחה חלזונות טורפים. ‫בשביל הדודאים.
‫לדברי פרופסור ספראוט, ‫הם עוד צריכים להתבגר קצת.
‫אבל מרגע שפצעי הבגרות שלהם ‫ייעלמו, נוכל לקצוץ ולבשל אותם,
‫ואז נוכל לשקם מן האיבון ‫את כל המאושפזים שלנו.
‫אבל בינתיים מוטב ששלושתכם...
‫תשמרו על עצמכם היטב, בסדר?
‫שלום, נוויל!
‫אני לא יודע מי עשה את זה, ‫אבל כדאי שתבוא!
‫בוא!
‫זה מוכרח להיות בן גריפינדור. אף ‫אחד אחר לא יודע את הסיסמה שלנו.
‫אלא אם כן ‫זה לא היה תלמיד.
‫מי שזה לא היה, ‫הוא חיפש משהו. זה בטוח.
‫והוא מצא מה שחיפש.
‫היומן של טום רידל נעלם!
‫בסדר, נא לשים לב.
‫אם נשחק כמו שתרגלנו, ‫אין להפלפאף שום סיכוי.
‫אנחנו חזקים יותר, ‫מהירים יותר וחכמים יותר.
‫והם גם מפחדים ‫שהארי יאבן אותם...
‫-אם הם יתקרבו אליו מדי! ‫-כן, גם זה נכון.
‫פרופסור מקגונגל.
‫-המשחק בוטל. ‫-אי אפשר לבטל משחק קווידיץ'!
‫שקט, ווד. אתה וחבריך לקבוצה, ‫לכו למגדל גריפינדור. מיד!
‫פוטר, אתה ואני ‫נלך לחפש את מר וויזלי.
‫יש משהו ששניכם חייבים לראות.
‫אני מזהירה אתכם. ‫זה עלול לזעזע אתכם קצת.
‫הרמיוני!
‫מצאו אותה ליד הספרייה,
‫יחד עם זה.
‫מישהו מכם ‫מבין את פשר הדבר הזה?
‫לא.
‫אבקש את תשומת לבכם.
‫בשל האירועים האחרונים, ‫ייכנסו לתוקף מיד החוקים הבאים:
‫"כל התלמידים ישובו למועדוני הבית ‫שלהם עד השעה 6 בערב, כל ערב.
‫"כל התלמידים ילוו ‫בידי מורה לכל השיעורים.
‫"ללא יוצא מן הכלל."
‫עליי לומר לכם את זאת:
‫אם לא ייתפס האחראי ‫לתקיפות האלה,
‫סביר להניח ‫שבית הספר ייסגר.
‫חייבים לדבר עם הגריד. ‫קשה להאמין שזה הוא,
‫אבל אם הוא שחרר ‫את המפלצת בפעם האחרונה,
‫הוא יידע איך להיכנס לחדר הסודות. ‫וזו התחלה.
‫אבל שמעת את מקגונגל!
‫אסור לנו לעזוב את המגדל, ‫אלא לשיעורים בלבד!
‫נראה לי שהגיע הזמן להוציא שוב ‫את הגלימה הישנה של אבא שלי.
‫מי שם?
‫הלו?
‫-בשביל מה זה? ‫-שום דבר. רק ציפיתי...
‫לא משנה. בואו תיכנסו. ‫בדיוק הכנתי קנקן תה.
‫הגריד, אתה בסדר?
‫אני בסדר גמור. ‫אני בסדר.
‫שמעת על הרמיוני?
‫כן, בהחלט שמעתי.
‫תשמע, אנחנו מוכרחים ‫לשאול אותך משהו.
‫האם ידוע לך ‫מי פתח את חדר הסודות?
‫אתם מוכרחים להבין דבר אחד...
‫מהר, היכנסו מתחת לגלימה!
‫אף מלה! תהיו בשקט! ‫שניכם!
‫-פרופסור דמבלדור, אדוני. ‫-ערב טוב, הגריד.
‫אני תוהה אם נוכל...
‫כמובן. היכנסו.
‫זה הבוס של אבא שלי!
‫קורנליוס פאדג', ‫שר הקסמים!
‫עסק ביש, הגריד. ממש עסק ביש. ‫הייתי מוכרח לבוא.
‫שלוש תקיפות על בני-מוגלגים. ‫הדברים הרחיקו לכת יותר מדי.
‫-המשרד חייב לפעול. ‫-אבל אני לא...
‫אתה יודע שאני לא... ‫פרופסור!
‫אני רוצה שיהיה ברור, קורנליוס,
‫שהגריד...
‫נהנה מאמוני המלא.
‫אלבוס, תבין. ‫העבר של הגריד הוא בעוכריו.
‫-אני מוכרח לקחת אותו. ‫-לקחת אותי?
‫לקחת אותי לאן? ‫לא לכלא אזקבאן!
‫אני חושש שאין לנו ברירה, הגריד.
‫אתה כבר כאן, פאדג'.
‫מצוין.
‫מה אתה עושה פה? ‫צא מהבית שלי!
‫האמן לי...
‫איני מפיק שום הנאה ‫מן השהות ב...
‫לזה אתה קורא בית?
‫לא,
‫פשוט באתי לבית הספר, ‫ונאמר לי שהמנהל נמצא כאן.
‫ומדוע, בדיוק, ‫רצית לדבר איתי?
‫שאר המנהלים ואני החלטנו ‫שהגיע הזמן שתפרוש.
‫יש לי כאן צו השעיה.
‫אתה תמצא שכל 12 החתימות ‫מופיעות עליו.
‫צר לי, אבל תחושתנו היא ‫שקצת איבדת מן היכולת שלך.
‫ועם כל התקיפות האלה...
‫עוד מעט כבר לא יישארו ‫בני-מוגלגים בהוגוורטס.
‫ואני יכול רק לדמיין ‫איזה אובדן זה יהיה לבית הספר.
‫אתם לא יכולים ‫לסלק את פרופסור דמבלדור.
‫סלקו אותו, ‫ולבני-המוגלגים אין סיכוי!
‫תזכרו מה אני אומר: ‫יהיה פה הרג!
‫כך אתה סבור?
‫הירגע, הגריד.
‫אם חבר המנהלים רוצה בסילוקי,
‫מובן מאליו שאפנה את מקומי.
‫ואולם...
‫עוד תגלו ‫שתמיד תינתן עזרה בהוגוורטס...
‫לאלה...
‫המבקשים אותה.
‫אכן רגשות ראויים להערצה.
‫נלך?
‫פאדג'.
‫בוא, הגריד.
‫ובכן?
‫אם...
‫אם מישהו מחפש משהו...
‫אז כל מה שהוא צריך לעשות ‫זה לעקוב אחרי העכבישים.
‫כן. ‫זה יוביל אותו למקום הנכון.
‫זה כל מה שיש לי לומר.
‫אה, כן, ושמישהו יאכיל ‫את פאנג כשאני לא אהיה פה.
‫כלב טוב.
‫הגריד צודק!
‫עכשיו כשדמבלדור לא יהיה, ‫תהיה תקיפה כל יום!
‫הבט.
‫בוא.
‫בוא, פאנג.
‫בוא.
‫מה?!
‫שמעת מה הגריד אמר. ‫"לעקוב אחרי העכבישים".
‫הם הולכים לתוך היער האפל!
‫למה עכבישים? למה הוא לא אמר ‫"לעקוב אחרי הפרפרים"?
‫הארי, זה לא מוצא חן בעיניי.
‫-זה בכלל לא מוצא חן בעיניי! ‫-שקט!
‫אפשר לחזור עכשיו?
‫בוא.
‫מי שם?
‫אל תיכנס לבהלה.
‫הגריד?
‫זה אתה?
‫אנחנו חברים של הגריד.
‫ואתה? ‫אתה הרעגוג, נכון?
‫כן.
‫הגריד מעולם לא שלח אנשים ‫אל המכתש שלנו.
‫הוא נקלע לצרות. ‫היו תקיפות בבית הספר.
‫הם חושבים שזה הגריד.
‫הם חושבים שהוא פתח ‫את חדר הסודות. כמו אז.
‫זה שקר.
‫הגריד מעולם לא פתח ‫את חדר הסודות.
‫-אז אתה לא המפלצת? ‫-לא.
‫המפלצת נולדה בטירה.
‫אני הגעתי להגריד ‫מארץ רחוקה בכיסו של מטייל.
‫הארי.
‫אבל אם אתה לא המפלצת, מה ‫הרג את הילדה לפני חמישים שנה?
‫אין אנו מדברים על זה.
‫זה יצור עתיק שאנו העכבישים ‫פוחדים ממנו יותר מכול.
‫האם ראית אותו?
‫מעולם לא ראיתי שום חלק מהטירה ‫פרט לקופסה שבה החזיק אותי הגריד.
‫הילדה נתגלתה בחדר שירותים.
‫כשהאשימו אותי בכך, ‫הגריד הביא אותי הנה.
‫-הארי. ‫-מה?
‫טוב, תודה לך.
‫אז אנחנו נלך.
‫תלכו?
‫אני חושב שלא.
‫בניי ובנותיי אינם פוגעים ‫בהגריד, בפקודתי.
‫אבל איני יכול למנוע מהם ‫בשר טרי...
‫כשהוא משוטט לו ‫מרצונו החופשי בשטח שלנו.
‫שלום לך, חברו של הגריד.
‫עכשיו מותר להיכנס לבהלה?
‫אתה מכיר כישוף ‫שיכול להתאים?
‫אחד. אבל הוא לא חזק מספיק ‫בשביל כולם.
‫איפה הרמיוני כשזקוקים לה?
‫בוא!
‫אראניה אקסומיי!
‫סע!
‫אני שמח שיצאנו משם!
‫אראניה אקסומיי!
‫-תודה. ‫-על לא דבר.
‫תוציא אותנו מפה.
‫עכשיו!
‫קדימה! ‫נו, יותר מהר!
‫קדימה! זוז!
‫תמריא כבר!
‫מוט הטיסה תקוע!
‫-קדימה! תמשוך! ‫-אני מנסה!
‫"תעקבו אחרי העכבישים", ‫"תעקבו אחרי העכבישים"!
‫אם הגריד ייצא אי פעם מאזקבאן, ‫אני אהרוג אותו!
‫כלומר, מה היה הרעיון הזה, ‫לשלוח אותנו לשם?
‫-מה גילינו שלא ידענו קודם? ‫-גילינו דבר אחד.
‫שהגריד מעולם ‫לא פתח את חדר הסודות.
‫הוא היה חף מפשע.
‫הלוואי שהיית פה, הרמיוני.
‫אנחנו זקוקים לך.
‫עכשיו יותר מתמיד.
‫-מה זה? ‫-רון...
‫זו הסיבה שהרמיוני הייתה בספרייה ‫ביום שבו היא הותקפה.
‫בוא!
‫"מבין כל המפלצות והיצורים ‫המשוטטים בארצנו...
‫"אין קטלני יותר מן הבסיליסק. ‫הוא מסוגל לחיות מאות שנים...
‫"כל מי שמבטו נפגש בעיניו ‫של הנחש האימתני הזה, מומת מיד...
‫"עכבישים נסים מפניו". ‫רון, זהו זה!
‫המפלצת בחדר הסודות ‫היא בסיליסק.
‫לכן אני שומע אותה מדברת. ‫היא נחש!
‫אבל אם היא הורגת בכוח ‫המבט שלה, למה אף אחד לא מת?
‫כי אף אחד לא הסתכל לה בעיניים.
‫לפחות לא ישירות.
‫קולין ראה אותה מבעד למצלמה שלו.
‫ג'סטין... ג'סטין ודאי ראה את ‫הבסיליסק דרך ניק כמעט-בלי-ראש.
‫ניק חטף את מלוא עוצמת המבט, ‫אבל הוא רוח. הוא לא יכול למות שוב.
‫והרמיוני... ‫לה היה את הראי.
‫היא בטוח השתמשה בו כדי להסתכל ‫מעבר לפינות, למקרה שהוא יגיע!
‫וגברת נוריס?
‫אני די בטוח ‫שלה לא הייתה מצלמה, או ראי.
‫המים.
‫היו מים על הרצפה באותו לילה. היא ‫ראתה רק את השתקפות הבסיליסק.
‫"עכבישים נסים מפניו."
‫-הכול מתאים! ‫-ואיך הבסיליסק מסתובב בטירה?
‫נחש ענקי... ‫מישהו הרי היה רואה אותו.
‫-הרמיוני גילתה את התשובה. ‫-צינורות? הוא משתמש בצנרת!
‫אתה זוכר מה אמר הרעגוג ‫על אותה ילדה, מלפני חמישים שנה?
‫שהיא מתה בחדר שירותים? מה אם ‫היא מעולם לא עזבה את המקום?
‫מירטל המייללת.
‫כל התלמידים מתבקשים ‫לשוב מיד לבתים.
‫כל המורים מתבקשים לעלות מיד ‫למסדרון הקומה השנייה.
‫כפי שאתם רואים, יורש סלית'רין ‫השאיר כתובת נוספת.
‫הדבר שחששנו ממנו ‫יותר מכול, קרה.
‫תלמידה נחטפה על-ידי המפלצת ‫ונלקחה לחדר הסודות עצמו!
‫ניאלץ לשלוח את התלמידים הביתה. ‫אני חוששת שזה הסוף של הוגוורטס.
‫מצטער, נרדמתי. ‫מה הפסדתי?
‫ילדה נחטפה ע"י המפלצת, לוקהרט. ‫סוף סוף הגיע הרגע הגדול שלך.
‫-הרגע ש... שלי? ‫-לא אמרת...
‫שתמיד ידעת איפה הכניסה ‫לחדר הסודות?
‫אם כך, הכול מסודר. נשאיר בידיך ‫את הטיפול במפלצת, גילדרוי.
‫-אחרי הכול, כישוריך הפכו לאגדה. ‫-בסדר גמור.
‫אהיה במשרדי ו...
‫אתכונן.
‫מי התלמידה שהמפלצת חטפה?
‫ג'יני וויזלי.
‫"השלד שלה יירקב לנצח ‫בחדר הסודות".
‫ג'יני!
‫לוקהרט אולי לא יודע כלום, ‫אבל הוא ינסה להיכנס לחדר הסודות.
‫לפחות נוכל לספר לו ‫את מה שידוע לנו.
‫פרופסור, יש לנו מידע בשבילך.
‫אתה נוסע?
‫כן, קריאת חירום. ‫אין ברירה. אני חייב לנסוע.
‫-ומה יהיה עם אחותי? ‫-ובכן...
‫בעניין זה... באמת ביש מזל. ‫איש לא מצטער יותר ממני.
‫אתה המורה להתגוננות מפני ‫כוחות האופל! אתה לא יכול לעזוב!
‫כשקיבלתי על עצמי את התפקיד, ‫לא נאמר לי שהוא כולל...
‫אתה בורח?
‫-אחרי כל מה שעשית בספרים שלך? ‫-ספרים יכולים להטעות!
‫-אתה כתבת אותם! ‫-נערי היקר, חשוב בהיגיון!
‫הספרים שלי לא היו נמכרים ‫לולא חשבו הקוראים שאני הגיבור.
‫אתה מתחזה!
‫פשוט התפארת במעשים ‫שעשו מכשפים אחרים!
‫יש בכלל משהו ‫שאתה כן יודע לעשות?
‫כן, טוב שאתה מזכיר לי. ‫אני די מצטיין בקסמי זיכרון.
‫שאם לא כן, כל הקוסמים האלה ‫היו הולכים ומספרים הכול...
‫ואני לא הייתי מוכר ‫ולו ספר אחד נוסף.
‫למעשה, איאלץ לעשות לכם ‫את אותו הדבר!
‫אפילו אל תחשוב על זה!
‫מי שם?
‫שלום, הארי.
‫-מה אתה רוצה? ‫-לשאול אותך איך מתת.
‫זה היה נורא.
‫זה קרה ממש כאן, ‫בתא הזה עצמו.
‫התחבאתי כי אוליב הורנבי ‫הציקה לי בגלל המשקפיים שלי.
‫בכיתי, ואז שמעתי מישהו נכנס.
‫-מי זה היה, מירטל? ‫-אני לא יודעת! הייתי נסערת!
‫אבל המישהו אמר משהו מוזר, ‫במין שפה מומצאת.
‫הבנתי שזה בן, אז פתחתי את דלת ‫התא בשביל להגיד לו שיסתלק, ואז...
‫-מתתי. ‫-פשוט כך? איך?
‫אני רק זוכרת שראיתי ‫זוג עיניים ענקיות וצהובות.
‫שם, ליד הכיור ההוא.
‫זהו זה!
‫זהו זה, רון. אני חושב ‫שזו הכניסה לחדר הסודות.
‫תגיד משהו. ‫הארי, תגיד משהו בלחשננית.
‫מצוין, הארי. עבודה יפה! ‫טוב, אז אני פשוט...
‫אין סיבה שאשאר.
‫יש, ועוד איך!
‫-אתה תיכנס ראשון. ‫-נו באמת, מה זה יועיל לכם?
‫מוטב אתה מאיתנו!
‫אבל... כן, ברור.
‫אתם לא רוצים ‫לבדוק את זה קודם?
‫די מטונף פה למטה.
‫-בסדר. קדימה. ‫-הארי?
‫אם תמות שם למטה, ‫אתה מוזמן לחלוק איתי את התא.
‫תודה, מירטל.
‫עכשיו זכרו. אם אתם שומעים תנועה ‫כלשהי, עצמו מיד את העיניים.
‫קדימה.
‫מכאן.
‫-מה זה? ‫-זה נראה כמו... נחש.
‫-זה נשל נחש. ‫-שאני אמות!
‫הדבר שהשיל את זה הוא כנראה ‫באורך עשרים מטר, או יותר!
‫הוא ממש לב-ארי.
‫ההרפתקה מסתיימת כאן, ‫ילדים. אבל אל דאגה.
‫העולם ישמע את הסיפור שלנו. ‫איך איחרתי, ולא הצלתי את הילדה,
‫איך שניכם איבדתם באופן טראגי ‫את שפיותכם...
‫למראה גופתה המרוסקת.
‫ובכן...
‫אתה ראשון, מר פוטר.
‫תגיד יפה שלום לזיכרונות שלך.
‫אובליוויאטה!
‫-רון! רון, אתה בסדר? ‫-כן.
‫שלום.
‫מי אתה?
‫-רון וויזלי. ‫-באמת?
‫ומי אני?
‫קסם הזיכרון של לוקהרט ‫פעל כבומרנג! אין לו מושג מי הוא!
‫זה מקום נורא מוזר, לא?
‫אתה גר פה?
‫-לא. ‫-באמת?
‫-מה לעשות עכשיו? ‫-חכה כאן...
‫ונסה להזיז חלק ‫מן האבנים, כדי שנוכל לחזור.
‫-אני הולך לחפש את ג'יני. ‫-בסדר.
‫ג'יני! בבקשה, הלוואי שאת לא מתה. ‫תתעוררי, תתעוררי!
‫בבקשה, תתעוררי.
‫היא לא תתעורר.
‫טום. טום רידל. מה זאת אומרת, ‫היא לא תתעורר?
‫-היא לא... ‫-היא עוד בחיים, אבל בקושי.
‫-אתה רוח רפאים? ‫-אני זיכרון...
‫שנשמר בתוך יומן ‫במשך חמישים שנה.
‫היא קרה כמו קרח. ג'יני, בבקשה, ‫הלוואי שאת לא מתה. התעוררי.
‫אתה חייב לעזור לי. ‫יש כאן בסיליסק.
‫הוא בא רק כשקוראים לו.
‫-תן לי את השרביט שלי, טום. ‫-לא תזדקק לו.
‫-אנחנו מוכרחים להציל אותה! ‫-אני חושש שלא אוכל לעשות זאת.
‫תבין, ככל שג'יני האומללה נחלשת, ‫כך אני מתחזק.
‫כן, הארי. ג'יני הייתה זו ‫שפתחה את חדר הסודות.
‫לא ייתכן. ‫היא לא הייתה עושה דבר כזה.
‫ג'יני הייתה זו ששילחה את הבסיליסק ‫בבוצדמים ובחתולה של פילץ'.
‫היא זו שכתבה ‫את הכתובות על הקירות.
‫-אבל למה? ‫-כי אמרתי לה לעשות זאת.
‫עוד תגלה שאני יודע לשכנע. ‫היא אמנם לא ידעה מה היא עושה...
‫היא הייתה, כמו שאומרים, ‫במין טראנס.
‫אבל כוחו של היומן ‫התחיל להפחיד אותה...
‫והיא ניסתה להיפטר ממנו ‫בשירותי הבנות.
‫ואז, הפלא ופלא, ‫מצאת אותו אתה.
‫בדיוק האדם ‫שרציתי לפגוש יותר מכול.
‫ולמה רצית לפגוש אותי?
‫ידעתי שאני חייב לדבר איתך. ‫לפגוש אותך, אם אפשר.
‫אז החלטתי להראות לך ‫איך לכדתי את הגולם הזה, הגריד,
‫-כדי לזכות באמון שלך. ‫-הגריד חבר שלי.
‫-ואתה הפללת אותו, נכון? ‫-המלה שלי מול המלה שלו.
‫רק דמבלדור ‫חשב שהוא חף מפשע.
‫דמבלדור בטח ‫ראה מיד עם מי יש לו עסק.
‫הוא בהחלט פיקח עליי מקרוב ‫אחרי כל זה.
‫ידעתי שיהיה מסוכן לפתוח שוב ‫את חדר הסודות כל עוד אני בביה"ס,
‫אז החלטתי להשאיר יומן...
‫המשמר בדפיו את עצמי בגיל 16,
‫כדי שיום אחד אוכל ‫להוביל מישהו אחר...
‫שיסיים את מלאכתו הנאצלת ‫של סלזאר סלית'רין.
‫הפעם לא הצלחת לסיים אותה!
‫בעוד כמה שעות ‫שיקוי הדודאים יהיה מוכן,
‫וכל האנשים שאובנו ישובו לאיתנם.
‫לא סיפרתי לך? ‫כבר לא חשוב לי להרוג בוצדמים.
‫זה חודשים רבים שהמטרה ‫החדשה שלי... היא אתה.
‫איך ייתכן שתינוק ללא שום ‫כישרון יוצא דופן לקסמים...
‫הצליח להביס את הקוסם ‫הגדול בכל הזמנים?
‫איך קרה שאתה הצלחת להימלט ‫מן העימות בריא ושלם, מלבד צלקת,
‫בעוד כוחותיו ‫של לורד וולדמורט הושמדו?
‫מה אכפת לך אם נמלטתי? ‫וולדמורט חי אחרי תקופתך.
‫וולדמורט הוא העבר שלי, ‫ההווה שלי והעתיד שלי.
‫טום ואנדרולו רידל
‫אני לורד וולדמורט
‫אתה! ‫אתה היורש של סלית'רין.
‫-אתה וולדמורט. ‫-מה, חשבת...
‫שאמשיך להשתמש ‫בשמו המטונף של אבי המוגלגי?
‫לא ולא. המצאתי לעצמי שם חדש, ‫שם שידעתי שקוסמים בכל העולם...
‫יפחדו לומר אותו לאחר שאהפוך ‫לקוסם הגדול ביותר בעולם!
‫אלבוס דמבלדור ‫הוא הקוסם הגדול ביותר בעולם.
‫עצם הזיכרון שלי הצליח ‫לסלק את דמבלדור מן הטירה הזו.
‫הוא לעולם לא יסתלק כל עוד ‫אלה שנשארו כאן יהיו נאמנים לו.
‫פוקס?
‫וזה מה שדמבלדור שולח ‫למי שמגן עליו?
‫ציפור שיר, וכובע ישן?
‫בוא נציב את כוחו של לורד וולדמורט, ‫יורשו של סלזאר סלית'רין,
‫מול הארי פוטר המפורסם.
‫לחשננית לא תציל אותך כעת, ‫פוטר. הוא מציית רק לי!
‫לא!
‫אולי הציפור ניקרה את עיני ‫הבסיליסק, אבל הוא יכול לשמוע!
‫כן, פוטר. ‫התהליך כמעט הושלם.
‫בעוד דקות מספר ג'יני וויזלי תמות, ‫ואני אפסיק להיות זיכרון.
‫לורד וולדמורט יחזור...
‫ויהיה חי וקיים!
‫ג'יני?
‫מדהים, לא?...
‫באיזו מהירות חודר הארס לגוף.
‫נראה לי שנותרה לך ‫לא יותר מדקה לחיות.
‫בקרוב תצטרף לאימך ‫הבוצדמית היקרה, הארי.
‫זה משעשע, איזה נזק ‫יכול לעשות ספרון קטן ומטופש,
‫במיוחד בידיה ‫של ילדה קטנה וטיפשה.
‫מה אתה עושה?
‫תפסיק! לא!
‫זו הייתי אני. ‫אבל אני נשבעת, לא התכוונתי!
‫רידל הכריח אותי ו...
‫הארי, אתה פצוע!
‫אל תדאגי.
‫ג'יני, את מוכרחה לצאת מכאן.
‫לכי עד קצה החדר ‫ותמצאי שם את רון.
‫היית מדהים, פוקס.
‫אני פשוט ‫לא הייתי מספיק זריז.
‫כמובן!
‫לדמעות עוף החול ‫יש כוחות ריפוי.
‫תודה.
‫זה בסדר, ג'יני.
‫זה נגמר.
‫זה רק זיכרון.
‫מדהים! ‫ממש כמו קסם!
‫ברור לשניכם, כמובן,
‫שבשעות האחרונות הפרתם ‫אולי תריסר מחוקי בית הספר.
‫כן, אדוני.
‫בעצם, זו עילה לסלק אתכם.
‫כן, אדוני.
‫לכן, מן הראוי הוא...
‫ששניכם תקבלו...
‫פרסים מיוחדים ‫על תרומה לבית הספר.
‫תודה, אדוני!
‫וכעת, מר וויזלי, ‫אם תואיל...
‫לדאוג שינשוף ימסור ‫את מסמכי השחרור האלה לאזקבאן.
‫אני חושב שאנו רוצים ‫ששומר הקרקעות שלנו יחזור אלינו.
‫ראשית ברצוני להודות לך, הארי.
‫נראה שהפגנת נאמנות אמיתית ‫כלפיי בחדר הסודות.
‫רק נאמנות כזו ‫היתה מזמנת אליך את פוקס.
‫ו...
‫שנית,
‫אני מרגיש ‫שמשהו מציק לך.
‫אני צודק, הארי?
‫פשוט...
‫אדוני, לא יכולתי ‫שלא לשים לב לדברים מסוימים,
‫לדמיון מסוים, ‫בין טום רידל לביני.
‫אני מבין.
‫טוב, אתה מדבר לחשננית, הארי. ‫מדוע?
‫כי לורד וולדמורט ‫מדבר לחשננית.
‫אם אני לא טועה, הארי,
‫הוא העביר אליך חלק מכוחותיו...
‫בלילה שבו טבע בך ‫את הצלקת הזו.
‫וולדמורט העביר לי ‫חלק מכוחותיו?
‫זה לא היה בכוונה...
‫אבל, כן.
‫אז מצנפת המיון צדקה. ‫הייתי צריך להיות בסלית'רין.
‫זה נכון, הארי. ניחנת בתכונות רבות ‫שוולדמורט עצמו מעריך אותן מאוד.
‫נחישות, תושייה,
‫ואם יותר לי לומר, ‫יחס מעט רופף לחוקים.
‫מדוע, אם כן, שיבצה אותך ‫מצנפת המיון בגריפינדור?
‫-כי ביקשתי ממנה. ‫-בדיוק, הארי. בדיוק כך.
‫וזה ההבדל בינך לבין וולדמורט.
‫לא היכולות שלנו ‫הן שמראות מי אנחנו באמת,
‫אלא ההחלטות שלנו.
‫אם אתה רוצה הוכחה לכך ‫שאתה מתאים לבית גריפינדור,
‫אני מציע לך לבחון ‫את זה קצת יותר מקרוב.
‫זהירות.
‫גודריק גריפינדור.
‫רק תלמיד גריפינדור אמיתי ‫היה יכול לשלוף את זה מן הכובע.
‫דובי!
‫אז זה האדון שלך. ‫אתה משרת את משפחת מאלפוי.
‫בך אטפל אחר כך.
‫זוז מדרכי, פוטר.
‫אם כן, זה נכון. חזרת.
‫כשחברי ההנהלה גילו ‫שבתו של וויזלי...
‫נלקחה לחדר הסודות, ‫הם מצאו לנכון להחזיר אותי.
‫-מגוחך! ‫-זה מוזר, לוציוס, אבל כמה מהם...
‫היו תחת הרושם ‫שהיית מקלל את משפחתם...
‫לולא הסכימו ‫להשעות אותי מלכתחילה.
‫-איך אתה מעז! ‫-סליחה?
‫דאגתי היחידה תמיד הייתה ‫ותמיד תהיה...
‫טובתו של בית הספר הזה,
‫וכמובן, של תלמידיו.
‫אני מניח שהאשם זוהה?
‫אכן כן.
‫נו?
‫מי זה?
‫וולדמורט.
‫אלא שהפעם הוא בחר לפעול ‫דרך מישהו אחר,
‫באמצעות היומן הזה.
‫אני מבין.
‫למרבה המזל, מר פוטר ‫הצעיר שלנו גילה אותו.
‫יש לקוות ששום חפצי בית-ספר ‫ישנים נוספים של לורד וולדמורט...
‫לא ימצאו את דרכם ‫לידיים תמימות.
‫ההשלכות לגבי ‫האחראי לכך יהיו...
‫חמורות.
‫ובכן, הבה נקווה...
‫שמר פוטר תמיד יהיה בסביבה ‫בשביל להציל את המצב.
‫אל תדאג. אהיה בסביבה!
‫דמבלדור.
‫בוא, דובי. ‫אנחנו הולכים.
‫אדוני? ‫אני יכול אולי לקחת את זה?
‫מר מאלפוי.
‫מר מאלפוי!
‫יש לי משהו ששייך לך.
‫לי? אין לי מושג ‫על מה אתה מדבר.
‫אני חושב שיש לך מושג.
‫אני חושב שאתה הכנסת ‫את היומן לקדירה של ג'יני וויזלי,
‫אז, כשנפגשנו בסמטת דיאגון.
‫באמת, הארי?
‫אז אולי תוכיח את זה?
‫בוא, דובי.
‫פתח אותו.
‫דובי!
‫האדון נתן לדובי גרב!
‫מה? ‫אני לא נתתי...
‫האדון הגיש לדובי בגדים!
‫דובי חופשי!
‫בגללך איבדתי ‫את המשרת שלי!
‫אתה לא תפגע בהארי פוטר!
‫גם ההורים שלך היו טיפשים ‫שדחפו את האף.
‫תשמע טוב מה שאני אומר. ‫ביום מן הימים, בקרוב,
‫גם סופך יהיה רע ומר.
‫הארי פוטר שחרר את דובי! ‫איך יוכל דובי לגמול לו אי פעם?
‫-רק תבטיח לי דבר אחד. ‫-כל דבר, אדוני.
‫לעולם אל תנסה שוב ‫להציל את חיי.
‫-ברוך שובך, סר ניקולס! ‫-תודה לך!
‫-ערב טוב, סר ניקולס! ‫-ערב טוב.
‫-טוב לראות אותך, סר ניקולס. ‫-תודה רבה.
‫שלום!
‫-הרמיוני! ברוך שובך! ‫-תודה, סר ניקולס.
‫הארי! הנה הרמיוני!
‫-ברוך שובך, הרמיוני. ‫-טוב לחזור.
‫מזל טוב! אני לא מאמינה ‫שפתרתם את התעלומה.
‫קיבלנו ממך המון עזרה.
‫-בלעדייך לא היינו מצליחים. ‫-תודה.
‫אבקש את תשומת לבכם.
‫לפני שנתחיל בסעודה...
‫מחיאות כפיים לפרופסור ספראוט ‫ולמדאם פומפרי...
‫שמיץ הדודאים שלה ‫שיקם בהצלחה כה רבה...
‫את כל מי שהיו מאובנים.
‫וכן, לאור האירועים האחרונים,
‫ובתור צ'ופר מיוחד...
‫כל המבחנים מתבטלים.
‫אוי, לא.
‫מצטער שאיחרתי.
‫הינשוף שמסר את מסמכי ‫השחרור שלי התבלבל והלך לאיבוד.
‫איזו ציפור ארורה בשם ארול.
‫ואני רק רוצה לומר ‫שלולא אתה, הארי, ואתה, רון...
‫והרמיוני, כמובן,
‫עוד הייתי תקוע ‫אתם-יודעים-איפה...
‫אז אני פשוט רוצה להגיד תודה.
‫אין הוגוורטס בלעדיך, הגריד.
‫מי אני? ‫גילדרוי לוקהרט