KADET KELLY
STŘEDNÍ UMĚLECKÁ ŠKOLA V NEW YORKU
Vím, že jsou příběhy, které se prostě musí vyprávět,
ale nikdy mě nenapadlo, že mezi nimi budou i moje paměti.
To byl Tanec rodiny
a choreografii bych nikdy nezvládla bez mé nejlepší kamarádky Kelly.
Výborně. To bylo skvělé, Amando.
Víte...
Úplně jsem s vámi prožíval ten věčný boj přírody a lidstva.
- Promiň. - A co tvůj rodinný projekt, Kelly?
- Já natočím dokument na video. - Nechtěla jsi psát povídku?
To bylo dávno. Pak jsem chtěla vysochat rodinnou zahradu.
Čau, tati!
Rozhodla jsem se ukázat světu, jak funguje rodina.
Film se bude jmenovat La Familia. Režie Kelly Collinsová.
- To je skvělé. - Já vím.
Řekni mi, kam jedeš.
Do Čadu,
do Súdánu
a pak až do Myanmaru.
A nakonec do Thajska!
- Budeš mi chybět. - Ty mně taky.
Ale budu mít pořád zapnutý mobil.
- Horké párky v rohlíku! - Já chci!
Jo, nejlepší bašta na Manhattanu.
Táta. Moje rodina.
Rozvedený, sám, ale i tak je mu bezvadně.
Ví, že má mě, sluníčko svýho života.
Musím tě vrátit. Taxi!
Vidělas to?
Všechno musím zařídit já.
Ano. Ne.
Já vím, že to je ve smlouvě, ale 1 200 stránek?
Máma - pracující matka. A má mě, sluníčko svýho života.
Kelly! Miláčku, nešermuj mi s tím před nosem.
Já vám zavolám. Brzy.
Nashle.
- Ten generál vypadá důležitě. - Pro mě důležitý je.
Moc jim to spolu sluší. Hlavně když si sundá čepici.
Ex-manžel, ex-manželka. Jaderná rodina, která vybuchla.
Ale vybuchla, jak nejjemněji to šlo.
Proboha. Rychle, musíme jim zachránit život!
Mami!
Už na to akvárium nemysli. Tolik vody se zas nevylilo.
A zachránila jsi většinu rybiček.
Zachránila jsem je všechny. Život každé rybky je svatej.
Víš, kdybys malinko ubrala...
Mami, podle táty se umění nedá plánovat. Prostě to cítíš a musíš to udělat.
Tvůj táta už je dospělý člověk, broučku. Někdy.
Slibuju, že už v celým tomhle městě nic nerozbiju.
To bude Joe.
Máma a muž - první, kterého po tátovi pustila do našeho holčičího života.
Moc mě to mrzí. Není vám nic?
Jestli chcete, můžete klidně brečet. Fakt. Moc mě to mrzí.
Fujtajbl.
Můžu se zeptat, co dělá váš nos?
- Hlavně to zle vypadá. - Máma je zamilovaná.
Asi proto je taková zrůžovělá a usměvavá a vypadá, že se jí chce zpívat.
- Tys mu to ještě neřekla? - Já myslím, že to ví.
Totiž, dnešní večer je trochu slavnostní.
Chceme se vzít a usadit se.
Jednou vám to určitě vyjde. Já jsem pro.
- My se tě neptáme. - My ti to oznamujeme.
V tom případě máte moje svolení.
Jste pro mámu dobrá partie, když jste tak...
solidní a tak. To ona potřebuje.
Jsem rád, že souhlasíš. Chceme se s mámou vzít letos v létě.
Mám velkou radost.
Což byla pravda. Byl moc hodnej a obě jsme si s ním připadaly bezpečně,
a i když neuměl brečet, díval se na mámu, jako by si ji vymodlil.
Jak vám mám říkat? Jestli jste si nevšiml, oslovuju vás jenom ehm .
Ehm , Joe , pane . Vyber si.
Pane... Co třeba pane ?
Máma a Pane. To se mi líbí.
Jsem odhodlaná zařídit, aby vám ten vztah vyšel,
ale jestli chcete patřit to rodiny, musíte se naučit trochu hrbit.
Nevdávala bych se, kdybych nemyslela, že to bude dobré pro nás pro všechny.
Kelly, já ho miluju.
Miluješ... Prej je to úžasný.
- Nepomačkej mi svatební šaty. - Neboj.
Užijte si s Kelly hezký den a zkus nezapomenout, co je zítra.
Pokusím se.
Joe, já mám takovou radost. Ale ještě jsem to neřekla Kelly.
Ne?
Tak jí to řekneme spolu.
Víš co? Zkusím jí to říct sama.
- Platí. - Miluju tě.
Mami, víš, že to je náš poslední den, kdy jsme spolu jako dvě svobodný holky?
Vím. Tak co?
Pěkný. Vypadáš fakt jako nevěsta.
Nemůžeš si ji už nechat a spát na zádech?
Jsem tak št´astná. Připadá mi, že všechno vychází.
Víc než vychází. Jsi zamilovaná, št´astná.
Co by nám to mohlo zkazit?
Ještě jsem ti neřekla to nejlepší.
Joe dostal novou práci. Kterou vždycky chtěl.
Fajn. Už jsem se dívala na inzeráty do novin,
ale generála ve výslužbě nikdo neshání.
- Co teda bude dělat? - Pár věcí se změní.
Nebudu muset dělat tolik korektur. Odstěhujeme se z města.
Naučím se třeba šít záclony a možná i vařit.
Vařit? Měla bys trochu brzdit.
- My se budeme stěhovat? - Nebudou tam prodávat jídlo přes ulici.
Ale jinak to bude fajn. Bude to nádhera. Vážně.
Nemůžeme se odstěhovat z New Yorku.
- Kde si budu kupovat hot dog? - Dala by sis?
Budeme často jezdit do města.
Často? Jak budu dojíždět do školy?
Tam, kde budeme, je skvělá škola.
Ale já mám svoji školu ráda.
Je to škola na úrovni. A mají skvělé učitele.
Jak to můžeš vědět?
Vím to, protože Joe tam bude ředitel, a ještě kousek víc.
Jak víc?
On nebude jenom ředitel. Bude spíš velitel.
Cože?
Je to velmi uznávaná a uspořádaná - což ti prospěje -
vojenská škola.
Vojenská škola?
Kde se nosí uniformy a pochoduje se pořád dokola?
To mi nemůžeš udělat! Já nejedu.
Budeme rodina a rodina má bydlet spolu.
Budeme mít dům v areálu školy. Budeš chodit na víkendy domů.
Já zůstanu tady. Můžete přijet, kdy budete chtít.
- To nepůjde. - Nemůžu se nastěhovat k Amandě?
Jim to nebude vadit.
Neměl by nás kdo bavit. A rodina má být spolu.
Jo, ale...
Já nikam nejedu!
Slib mi, že zůstanem nejlepší kamarádky.
Slibuju. Já stejně nikam nejedu.
A slib mi, že se ti tam nebude líbit víc.
To nehrozí. Nosí se tam uniformy.
Ve škole se učí vojenská strategie. A sedí se v lavicích!
Ale to je fuk. Stejně nikam nepojedu.
Nepojedu.
VOJENSKÁ AKADEMIE GEORGE WASHINGTONA
Vítáme vás na vojenské akademii George Washingtona.
...18, 19, 20...
Haló? Kde tu dělají kávu moka?
Raz, dva,
tři, čtyři...
Nemohla jsem uvěřit, že jsme si vzaly tohohle chlapa.
Pane tady vypadal úplně jinak než s mámou u nás doma.
Ahoj. Já jsem Carla.
- Kelly. Těší mě. - Bude se ti tady líbit.
Nechápu, že budu spát v místnosti, kde není na zdi jedinej obraz.
Bacha, jde sem kapitán Stonová rozcupovat nás na kusy.
Kdo to je, ten kapitán?
Nejprotivnější 16letá holka v USA. Velí naší četě.
Říká nám, co máme dělat a kdy.
To snad ne. Máme přece mozek.
- Když je tu ona, tak ne. - Prej má doma káně místo psa.
Nejspíš zase bude chodit s Bradem.
Co to je Brad?
Ten nejhezčí a nejdokonalejší kluk, co tu je.
- A on sem chodí do školy? - Proč ne já?
Jako by o některou z vás mohl mít zájem starší kadet.
To je fakt.
Bejt tebou, tak to nedělám. Je to proti předpisům.
Je to jenom přehoz. Kromě nás ho nikdo neuvidí.
- Tady se všechno řídí předpisy. - Dík za upozornění.
Ale chci si tu zachovat svou individualitu.
Barák číslo 10.
Pardon. Strhla jsem vám omylem tu umolousanou věc z postele?
Nikdo nestrhává věci omylem. A není umolousaná.
Ted´ už je. A at´ už to v mém baráku nevidím.
Proč jste to udělala?
Už chápu. Vy budete kapitán Stonová.
Píšu si tě na seznam, skrčku.
Taky bych si vás napsala, mít nějakej.
Jako že jsem to neslyšela.
Pohov.
- To vypadá na problémy. - Pro ni taky.
Ty to nechápeš. Nejsi pro ni nic víc než smítko prachu.
Jsme sice na vojenské škole, ale pořád ještě žijeme v demokracii.
Pár věcí se tu bude muset změnit.
Ty chceš měnit školu, která tu funguje už sto let?
Radši ne. Radím ti - neplet´ se Jennifer do cesty.
Nenáviděla jsem to. Ta jednotvárnost, předpisy,
všudypřítomná khaki.
Bylo jasné, že se z vojenské akademie George Washingtona
musí stát vřelejší, přátelská škola, a bylo na mně, abych toho docílila.
Všechno musím zařídit já.
Za deset minut zhasnout!
Cože?
Mě máma nechává vzhůru do půlnoci!
Jdeme! Ženský, uklid´te si poličky.
V 0800 je tady inspekce. Pohyb!
Odchod od skříněk.
Bude platit tento rozvrh. Je to jasné?
Ano.
Budíček v 0600 hodin.
První menáž v 0645 hodin.
To vůbec nedává smysl. Den má 24 hodin, ne 0600.
A proč by se mělo nadělat, když je uklizeno?
Zase ty. Je ti to všechno jasný, skrčku?
Když už se ptáte, já mám na hodinkách jenom dvanáct hodin.
Čím dál tím tupější, co?
To je všechno.
Na něco jsi zapomněla, skrčku.
Na co?
Kdo mi to tam mohl dát?
Smím promluvit? Jde o skrčka.
Tady kadet se chce dobrovolně naučit předpisy i terminologii.
Naučte ho to. Rychle!
A řekněte mu, jak jsem přeprala toho krokodýla.
Lekce č. 1. Koukej držet hubu a krok.
To jsou dvě věci, který mi nikdy nešly.
Každý tu má hodnost. Nadřízeným se musí salutovat.
O generálech jsem už slyšela.
Hodnosti poznáš podle výložek a odznaků.
Seržante, majore.
Majore, seržante... Ahoj.
Jenom hádám, ale všem je to jedno.
Stonová.
Tamhle je.
- Nejsem rozcuchaná? - Vůbec ne. Jako obvykle.
To je Brad?
Nebo nejhezčí kluk, kterýho jsem kdy viděla? Nebo obojí?
- Přesně tak. - Vypadá jako rocková hvězda.
A to já poznám, protože jsem stála vedle NSync.
Drž se radši dál. Ten patří Stonový.
Budou spolu v pátek na uvítacím plese.
Na plese?
- Můžou tam všichni. - A to můžeme jít v normálních šatech?
Jestli je máš, tak jo.
- Zastavit, stát! - Už se tam vidím.
Rozchod!
Jako náhodou do něj vrazím a zmíním se o tom plese.
- Ano, kapitáne. - Dobře.
- Vlasy v pořádku? - Ano.
Dobře.
- Co to bylo? - Netuším.
Myslela jsem, že bude ráda, jak rychle se učím.
MATEMATIKA
Právě tady, na jih od Mont-Saint- Jean, se Napoleon bláhově snažil
rozdělit spojené vojsko Wellingtona a Blüchera. Výsledkem bylo, že...
Nemůže to počkat?
Asi bude čestnější říct vám hned, že jsem přesvědčená pacifistka.
Asi to mám všechno špatně.
- Jen zjišt´ujeme vaši úroveň. - Ještě jsem žádné nedosáhla.
V mý starý škole byla matika, jen když se nám chtělo.
Byl to skvělej systém. Ani jsme nemuseli sedět v lavicích.
- Co to máš? - Nic.
Šaty na páteční ples.
Ukaž. Teda, ty jsou super!
Chceš vidět moje?
Ukaž.
To je tvoje? Ta barva je nádherná.
Paráda. A ty korálky.
Úžasný. A podívejte na ten vršek.
Ten je rozkošnej.
Pojd´ se projít - nebo si zapochodovat. Co já vím, jak tomu tady říkáte.
Tak jo.
- Já jsem proti držení zbraní. - Tady se drží zbraně pořád.
Neboj, z těch se nestřílí.
Přehlídková jednotka je velká věc. Něco jako školní fotbalovej tým.
Někomu se možná vojenskej život líbí, ale pro mě to není.
Musíš si na něj zvyknout.
Lidi jako Jennifer v tom vyrostli. Má oba rodiče vojáky.
- Bacha, velitel. - Máte zaprášené boty.
Kadeti, pohov. Kam jdete, děvčata?
Domů. Jdeme si vybrat šaty na páteční ples.
Generále.
Tak at´ si dobře vyberete. Pokračujte, kadeti.
Jasně. Tak zatím, Joe.
Takhle s velitelem nemůžeš mluvit.
Já náhodou můžu.
Je to můj otčím. Potkali se s mámou na svatbě
a tak se jim to zalíbilo, že se rozhodli vystrojit si vlastní.
Řekni to Jennifer. Bude na tebe o hodně měkčí.
Kdepak. S tou si to vybojuju sama.
- Tak pojd´. - Ale já...
To je dobrý.
Vyber si první. Jsou tvoje.
Ne. Budu mnohem radši, když začneš ty.
Tady je. Ahoj, broučku!
Na mámě je skvělý, že vás vždycky vítá, jako by vás neviděla tři roky.
- Tak co škola? - Má opravdu zajímavý osnovy.
- To je Carla. - Těší mě.
Mě taky.
Co myslíš? Černý, modrý nebo stříbrný?
Myslím, že by Carle slušely všechny.
Já myslím ty modrý. Jsou dokonalý, fakt trendy.
Za chvíli přijd´te, bude oběd.
Možná má vojenskej život i svou ženskou stránku.
Tady vás máma nebude držet za ručičku. Tak pohyb!
Neloudat se, holky. Kolena nahoru. Hop, hop, hop!
Přeskoč to.
A nechtěj, abych ti to předvedla sama!
To je ono.
- Tady nejsme na vycházce. - Hop, hop, hop!
Dělejte.
Pohyb!
To je moc vysoko.
Jdeme, jdeme, jdeme!
Zlomila sis nehet? To mě nezajímá.
Pohyb. Moje máma by to přeběhla rychleji.
Raz, dva. Raz, dva. Přidej! Ubožáčku.
- Tak pohyb, Collinsová. - Běž, běž, běž!
- Nezastavujte se. - Lidi, vám to trvá!
Tak běž, skrčku. Ukaž, co umíš.
Vždyt´ už jdu.
Přežila jsem to.
Ted´!
Na zem.
Do bahna, dělej!
Plaz se. Na zem. Stejně jsi jenom had.
Nezastavuj se.
Děláš ostudu celé své četě.
Co to vyvádíš? Vpřed!
Já to vzdávám.
Jdeme, Collinsová.
Koukej slézt dolů, skrčku.
Jak se na tebe má jednotka spolehnout?
Slez dolů po laně a dožeň je.
Na všechny se čeká. Je to jasný?
Nesnáším vejšky. Dokonce doufám, že moc nevyrostu.
Haló. Já padám, jenom když prostě chodím.
Jednotko, pozor!
- Zůstal někdo v terénu? - Ne.
Dobře. Zahajovací ples začíná v 1900 hodin.
Dejte četám rozchod.
Rozchod!
Začínám mít hlad.
Objednala byste mi francouzský salát s kousky cajunského kuřete,
kapku citronového dresinku
a k tomu krekry?
Ňam.
Fajn.
Maminko...
Velení přebírá seržant Ramosová.
Budete trénovat, dokud se to nenaučíte.
Ale co ples?
- Na ten nepůjdete. - Určitě smíte něco takovýho udělat?
A co s tím chceš dělat? Řekneš to otčímovi?
- Já ti řeknu, co s tím hodlám dělat. - Co?
Absolutně nic, kapitáne.
Skrčku.
Pozor!
Ještě jednou. Na pneumatiky.
Rychleji. A zvedej nohy.
To snad ne.
- Proč já? - Pohyb.
Můj soukromý otrokář seržant Gloria Ramosová byla tvrdá,
ale neměla tak nenávistnej pohled jako Jennifer.
Rozhodla jsem se odhalit Gloriinu skutečnou tvář, která prahla po lidskosti.
Moc mě mrzí, že nepůjdete na ples.
- Já netancuju. - Vy nemáte ráda hudbu?
- Já hudbu nenávidím. - Každý má rád hudbu.
Je to primitivní instinkt. Stačí ho v sobě probudit.
To se nikdy nestalo.
Musíme zjistit, čím to je.
- Dopředu. - Vždyt´ jo.
Já můžu zároveň lézt i léčit.
Pod dráty, kadete.
- Krvácí vám ruka. - To červený lepkavý je krev?
- Jak se cítíte? - Nic necítím. Jenom chci, aby byl konec.
Když dojdu na konec, bude to můj osobní rekord.
Zvlášt´ když jsem nic takovýho nikdy nedělala.
Z panských sídel v Montezumě na pobřeží v Tripolisu...
Ta je mariňácká.
Co třeba: Hou, hou, na vlnách houpej se...
Ta je námořnická.
Myslím, že to nikdy nedokážu.
U nás doma v Ponce máme ty nejkrásnější hvězdy.
Když se tady plazím v blátě, představuju si, že jsem tam
a ležím na pláži na heboučkém teplém písku.
To je prostě poezie.
Ukážu ti to. Zapři se o lokty.
Budeš mít větší stabilitu a polezeš rychleji.
Odrážej se koleny.
A když se potřebuješ dostat pod drát,
musíš se úplně rozplácnout. Asi takhle.
- Můžeš? - Jo.
Ted´.
Ono mi to jde.
Přestalo pršet. Děkuju, Glorie.
Třeba ti někdy dokážu, že zábava není jenom pro ňoumy.
Víš co? Můžeš to zkusit.
Úkol splněn. Rozchod.
Půjdu to říct Carle.
ZAHAJOVACÍ PLES
Skrčku.
Pěkný.
To je síla.
Aspoň někdo se tu umí pořádně zprasit.
Bylo by lepší, kdyby si mě Pane zavolal na kobereček za jinejch okolností.
Můj otec téhle akademii velel, takže vím, v jaké jsi situaci.
Byl na mě nejpřísnější, aby dokázal, že je spravedlivý.
Tehdy lidi nechápali, jak křehká může být dětská duše.
Nic si z toho nedělejte, pane. Jednou se s tím určitě vyrovnáte.
S tvým chováním za první týden nejsem spokojený.
Mně se taky nelíbí, jak to tady chodí. Spousta věcí by se dala zlepšit.
Víte, že tu je skupina lidí, která po sobě hází pušky?
Vypadají jako roboti nebo co.
Já byl jeden z těch robotů, když jsem tu chodil do školy.
To jste byl mladej. Neměl jste z toho rozum.
Kapitán Stonová tvrdí, že jsi jí naschvál zničila osobní majetek.
Bílé šaty, které jsi úmyslně ušpinila rukama.
To nebylo naschvál ani úmyslně.
Ujely mi nohy, když jsem se blížila k sálu, a...
Kapitán Stonová si nestěžovala sama.
Učitelům se zdá tvá nedostatečná disciplína...
problematická.
Je na čase, aby ses naučila, jak to tu chodí.
My usilujeme o uniformitu.
- Myslíte, že to je dobře? - Rozhodně.
Individualitu respektujeme, ale jednotlivec je ve službách skupiny.
Proto tomu říkáme služba.
To se musíte naučit, vojíne Collinsová, a vy se to naučíte.
Můžete jít.
Můžeš jít domů. Řekni mamince, že brzy přijdu.
Tady Adam Collins. Můžete mi nechat vzkaz.
Chci tě jenom pozdravit.
Nemusíš mít vůbec starost, i když jsem zoufalá.
Protože jsem alergická na venkov.
Už musím končit. Ahoj.
Dala jsem Georgi Washingtonovi celej tejden
a vypadá to, že se spolu nikdy nedomluvíme.
Musela jsem mámě říct: Já tady nechci zůstat.
Můžeš na chvilku? Musím ti něco říct.
Dobře. Totiž já ti taky něco chci říct.
Tak začni.
Nebudu chodit kolem horké kaše a řeknu to, ano?
Budeme mít miminko.
Mimino?
Ty jo.
Budu tě mít pořád stoprocentně ráda.
A určitě budu mít ráda i to malé, ale tebe budu mít ráda delší dobu.
Já tebe taky, mami. Vždycky tě budu mít ráda delší dobu.
Budeš muset vymalovat dětský pokoj těmi svými překrásnými obrázky.
Miluju, když na mě jdeš psychologicky.
Maminko, díky tobě jsem opravdu moc št´astná dcera.
Dobře. A co jsi mi chtěla říct ty?
Já?
Já jsem ti chtěla říct, že se z Carly vyklubala moc dobrá kámoška.
Nemohla jsem říct, že chci ze školy.
Přece nepřivedeme dítě na svět, kde by byl i jen dekagram zmatku.
- Jak se máš? - Dobře.
Zrovna jsem Kelly řekla tu novinu.
Blahopřeju,
starší sestro.
Podaná ruka?
Najednou mi svitlo, že Pane není na roli otce vůbec připravenej.
Co musím udělat? Bejt mámě absolutní oporou, jako žena ženě,
pomoct Pánovi pochopit jeho otcovskou roli
a pokusit se přesvědčit vojáky, aby lidem nechali vlastní deky.
Musela jsem zařídit všechno.
Dělejte, holky. Vstávat!
No jo.
Vím, že tady určitě něco není v pořádku.
Ne, kapitáne. Není.
Tentokrát vám to prošlo. At´ už je to cokoliv.
Víte,
myslím, že jsem vám k téhle umolousané věci něco řekla.
Že už ji na tomhle baráku víckrát nechci vidět.
A taky už ji neuvidím.
Spi sladce, skrčku.
Pohov.
To si to mám nechat líbit, Carlo?
Jo. Radši už spi.
Musím něco vymyslet.
- Vrat´ se do postele. - To je čistě mezi náma dvěma.
KAPITÁN KADET STONOVÁ
Vím, že jsi to byla ty. A mám pro tebe dárek.
Říkáme tomu válečný soud.
To je trapný. Já pro vás nic nemám.
- A co to znamená? - Musí před soud kadetů.
- Potřebuje právníka? - Kadeti si všechno řídí sami.
- Já je vyslechnu, a pak vyměřím trest. - To tě staví do složité situace.
Nebud´ na ni zbytečně měkký. Ale ani moc tvrdý.
Tuhle práci jsem chtěl dělat odjakživa. Od té doby, co jsem tu byl jako kluk.
Poslouchal jsem tátu, sledoval jsem ho v tomhle domě. Nechci si to pokazit.
Myslíš, že ti to pokazí jedna holka?
Dokud jsem ji nepotkal, tak jsem si to nemyslel.
Jdu se projít.
Nezlob se, mami. Já to tak nemyslela.
Pojd´ si sednout.
Pojd´ sem. To nic.
Budeš se muset omluvit před soudem.
Asi jsme sem neměli jezdit.
Mami, ty ses mě vůbec nezeptala, jestli sem chci.
Paragraf 101.2. Zanedbání úklidu na ubikaci.
Paragraf 103.4. Porušení pravidel pro nošení uniformy.
- Paragraf... - Když mluvíme o uniformě...
vaše čepice, kapitáne Stonová.
Paragraf 102.2. Porušení kázně.
- Paragraf... - Kapitáne.
Prosím důkaz.
Má klientka by ráda zdůraznila, že je to barva, která se smyje.
Tím líčení končí. Okamžitě proběhne porada.
- Zapomněla jsem říct, že se omlouvám. - Omluvu nepřijímám.
Vám ne, ale jim.
Snad chápou, že to byl zločin z vášně. Musela jsem se pomstít.
- Přece neřeknou, že jsem... - Vinna.
Kadet se bude hlásit u velitele a ten mu udělí trest.
Dlouho jsem přemýšlel, jak tě potrestat,
a pak mě něco napadlo.
Odsuzuji tě...
...k přehlídkové jednotce.
Já vůbec nejsem týmově laděná.
- Jsem spíš sólista. - A kdo říká, že budeš v týmu?
To by byla čest. Odsuzuji tě k práci výstrojáře.
Budeš udržovat uniformy v bezvadném stavu - čistit a leštit boty,
udržovat pušky, korouhve, šavle a pochvy.
Obecně se to má za podřadnou práci.
Třeba tím získáš úctu k majetku.
A snad zjistíš, co tahle skupina lidí...
...těch, co házejí puškama jako roboti, vlastně dělá.
1970.
Byl jsem tehdy v týmu a skončili jsme třetí. Pak už se to nikdy nepovedlo.
Ale to se ted´ změní. Poradcem týmu je plukovník Mikkelson.
V pondělí po škole se u něj hlas a připrav se.
Odchod.
Raz, dva. Raz, dva.
Kelly, není ti nic? Dostal jsem vzkaz.
Trápí mě, když se snažíš mluvit spokojeně.
Pohoda. Jen jsem byla před válečným soudem.
- To je úžasný. - A jsem u přehlídkové jednotky.
Ne úplně, ale...
Jsem na tebe pyšnej.
- Tak to jsem ti chtěla říct. - Prima, zlatíčko.
- Musím končit. - Ahoj.
Výstroj musí být čistá, naleštěná, připravená.
Jako v boji - když něco potřebuješ,
tak hned a musí to fungovat. Je to jasné?
- Ano. - Do toho, kadete.
Říká se a to mi věř, že Jennifer vlasy má jak keř.
Zlá jak saň, hned dá ti trest, hodnější by byl i pes.
Řeknu vám to radši hned, Jennifer srdce má jak led.
- Jako led? - Studený.
- Jak studený? - Ledový.
Tohle má být vyleštěná bota?
Za to by mohl být raport.
Takhle se to dělá.
Jste legrační, kadete Kelly.
Roztočit zbraň.
Točit vzad zbraň.
Na rámě zbraň.
Roztočit, k poctě zbraň.
Pohov.
Za dva týdny jsou přebory. Ale není to jen na zkoušku.
Je to první krok k vítězství v krajském kole.
Takže...
At´ na vás můžu být pyšný.
Pozor.
Rozkaz.
Roztočit zbraň.
Točit vzad zbraň.
A tehdy mi to docvaklo - bylo to jako Labutí jezero,
ale místo balerínek měli na sobě všichni uniformy.
Stejně to bylo tak krásný.
To víš, že ti pomůžu s výstrojí.
Možná nebudem nejlepší, ale budem se nejvíc blýskat.
To jsi vážně hodná.
Učí nás tady pomáhat ostatním.
Já bych taky ráda pomáhala. Jenom kdybych sem víc zapadla.
- Ze začátku sem nezapadá nikdo. - A co ty?
Já mám štěstí, že sem chodím.
Doma to nebylo... Prostě bych si takovej domov nevybrala.
Pro holku, jako jsem já, je tohle ráj na zemi.
Nechtěla bys k nám jít v pátek na večeři?
A zůstat přes noc?
Jasně. To bych moc ráda.
Můžete postrádat plivanec? Slibuju, že ho vrátím.
Co kdybys mi pomohl s nácvikem na přebory?
- Jasně. - Bezva.
Chtěla bych aspoň jednou porazit Rahwayáky. Ty taky, vid´?
Nechci se vnucovat, ale já nosím lidem štěstí,
takže si mě někdy podrbou pro štěstí na hlavě.
Zbraně, prosím.
- Prosím, Brade. - Díky.
Není zač.
Soutěžní klání Washingtonovy vojenské akademie a školy z Rahway
začne za pět minut.
Pochodem v chod!
Tamhle jsou. Rahwayova střední škola.
Nebudeme se hned hroutit.
Všechno v pořádku, kapitáne?
Mám u sebe vždycky náhradní, kapitáne.
Zvednout zbraň.
Jdeme zazářit.
Šikmo vzhůru zbraň.
Na rámě zbraň.
Pochodem v chod.
Přehlídkový tým vojenské akademie George Washingtona.
Rahwayova střední školo, zahajte svou přehlídku.
Rozkaz.
Přehlídkový tým Rahwayovy střední školy.
Přesun.
Zpětný úder.
Pochodem v chod.
Americká námořní pěchota.
Pane.
Doufám, že ze sebe příště vydáte mnohem víc.
Musíme trénovat, trénovat, trénovat.
Váš dnešní výkon byl naprosto...
Dej si pauzu.
Nepotřebujeme trénovat.
Předepsané cviky umíme jako ostatní.
Problém je s přehlídkou.
Prostě nám chybí inspirace. Originalita. Tvořivost.
Ale byli jste dobří. Příště je určitě porazíme.
Rozchod.
Co to děláš?
Sakra.
Nic. Jen tě chci trochu rozveselit.
Zopakuj to.
- To je rozkaz. - Ano.
Tak, tohle jsou mé nové úkoly. Dohlídnout, aby to mámě s Panem klapalo,
přivést miminko na tenhle svět a zařídit pro Bradův tým medaili.
Musím prostě dělat všechno.
Drž mi palce.
- Ahoj. - Nazdar, vojíne.
- Co to je? - To je takovej zvláštní náramek.
Něco si přej. Až náramek sklouzne, tak se ti to splní.
Nebo šátek z Nepálu, nákotníček z bazaru v Marrákeši...
Trochu blbý, nabízet ti tyhle věci, ale já nic jinýho nemám.
Co za to?
Chci se ucházet o místo v týmu. Chci, abys mě trénovala.
Nebylo by profesionální, kdyby sis nenechala zaplatit.
Znovu jsem se přesvědčila, že módní doplňky jsou pro holku poklad.
Kdo je vrchním velitelem amerických ozbrojených sil?
Tohle umím.
Na kolik dob přehodíš z šikmo vlevo vzhůru zbraň na pravé rámě zbraň?
Říkala jsi: Kolik ramen má pravá ruka šikmo vzhůru zbraň?
Roztočit zbraň.
- Jak mi to jde? - Obstojně.
Na skrčka.
- Co dál? - Nic.
Víc už dělat nemůžeme.
Zkus udělat ve středu zkoušky a...
jsi připravená.
Děkuju, Glorie.
Měla by radši dál povzbuzovat. Viděl jsi ty formální chyby?
Talentové zkoušky jsou u konce.
Seznam členů týmu pro jarní přehlídku
bude vyvěšen zítra v 09.30.
Hodně štěstí.
Kadete Collinsová.
Dozvěděl jsem se, že jste bez mého vědomí a souhlasu
dělala zkoušky do přehlídkového týmu.
Ano.
A navíc že jste byla na doporučení kapitána Rigbyho
přijata.
Blahopřeju.
Chci ti říct, že jsem na tebe moc hrdý.
Takže se obejmeme, nebo budeme salutovat?
Smím něco říct?
Uznávám, že to byl dobrej nápad, poslat mě za trest k týmu.
Byla to pro mě dobrá škola. Ale vy se taky máte co učit.
A co by to mělo být?
Budeme vychovávat dítě. A já vidím, že budete potřebovat mou pomoc.
Miminko neumí salutovat. Pláče, i když nemá důvod.
Není zrovna moc čistotný, ale hezky voní. Většinou.
Musíte se na něj permanentně usmívat
a od rána do noci ho nosit a chovat.
Když to neděláte, hned začne ječet.
Smíte mě učit.
COLLINSOVÁ
Bravo. To bylo skvělý.
Teda to, co jste ted´ dělaly, holky.
Měli bysme něco takovýho nacvičit pro krajskej přebor.
Děláš si srandu? To je moje sólo.
- Já si ani nepamatuju kroky. - To nevadí.
Mělo to náboj, energii.
Přesně to našemu týmu chybí. Zkuste to znovu - bylo to dobrý.
Bitva o nádrž Choisin v zimě roku 1950-51,
to nebyl ústup, ale postup dozadu.
Jedna z největších strategických operací v dějinách armády.
I když to byla námořní pěchota.
- Takže postupovat vzad je dobrá věc? - V tomhle případě geniální.
První divize se nerozdělila, vzájemně spolupracovala a přežila.
Páni! Znovu mě ohromilo,
že se dá učivo z vojenský školy aplikovat na skutečnej život.
Najednou jsem pochopila, proč je důležitý vycházet s Jennifer.
Ahoj.
Totiž... ahoj, kapitáne.
Kadet Collinsová má pár super nápadů na taneční figury
a ráda by se o ně s kapitánem podělila.
Super nápadů, jo?
Určitě ses už svěřila Bradovi.
Ne, kapitáne.
Můj partner jste vy.
A moje velitelka.
Pracuju s váma.
Máte slovo, kadete.
To bude táta čubrnět.
Podle něj večeře pochází z bílých krabiček jako z čínskýho bufetu.
Já otevřu!
Tati!
Chyběl jsi mi.
- Rád tě zase vidím, Adame. - Díky.
Děkuju za pozvání.
A za to, že se mi staráš o moji holčičku.
Dívej, co jsem ti přivezl.
Zavři oči. A nedívej se.
Už to bude.
Otevři oči.
Sultán mi pro tebe dal zvláštní slevu.
Ty jsi... přibrala.
Děkuju.
- A hodně. - To říkáš ty.
Večeře je za pět minut. Možná šest.
Doufám, že jíš krůtu. A tomuhle nebudeš věřit -
když jsem tu krůtu kupovala, byla syrová.
- Ne. - Ano.
Víš, jak jsem ti psal o tom lezení po skalách?
Vzal jsem zakázku hned tady v Hudson Valley.
Extrémní horolezectví v horách Shawangunk.
Budu fotit na skalním štítu Rockridge, což znamená,
že tě uvidím na té soutěži přehlídkových týmů.
Ráno udělám pár záběrů a v jedenáct jsem u tebe jak na koni.
Seřídíme si čas a tak.
- Slibuješ? - Slibuju.
Pozor, hlášení pro soutěžící.
Teoretická část pro všechny skupiny začne přesně v 1100 hodin.
HUDSONŮV VOJENSKÝ INSTITUT
- Generále. - Starší kadete.
Vypálíme jim rybník,
tentokrát máme něco, co ještě neviděli.
Tajnou zbraň.
- Kapitáne Stonová. - Ano.
Projděte rozvrh a podejte hlášení.
Ano.
- Kadete Kelly? - Ano.
Prověřte znovu zbraně, aby...
Nebo ne.
Kde se tu bereš?
Tvoje máma zavolala mojí mámě a moje máma zavolala taxíka.
Lidi, tohle je Amanda.
Moje nejlepší a nejvěrnější kamarádka.
A tohle je Glorie, Rose, Leslie, Taylor, Allison a Sam.
Dovolte mi, abych vás přivítal
na letošní soutěži přehlídkových týmů škol.
Rád bych řekl všem přítomným maminkám i tatínkům,
aby byli na své děti moc a moc pyšní.
Soutěž zahájíme teoretickou částí.
At´ vyhraje to nejlepší družstvo.
Co symbolizují pruhy na vlajce Spojených států amerických?
13 původních kolonií.
Na jaký počet dob se...
Které znaky tvoří symbol námořní pěchoty?
Kdo je velitelem ozbrojených sil Spojených států amerických?
Prezident Spojených států.
Jak kadet zdraví nadřízeného, když není v útvaru?
Kadet, který je sám a nese kadetskou zbraň,
kterou má na levém či pravém rameni, a není při tom v útvaru,
provede pozdrav k poctě zbraň !
Předved´te pozdrav, kadete.
Položte zbraň.
Kolik bylo původně kolonií?
Jak dlouho jste trénoval střelbu?
Kdy je den vzniku námořní pěchoty?
Kdo je ministrem obrany?
Pan Donald Rumsfeld.
Desítka jak vyšitá. To by šlo.
Ted´ nesmíme usnout na vavřínech.
Tentokrát už přijedeme s medailí.
Co to bylo?
To je můj táta. Už tady měl bejt.
Tati?
Kdyby ti zazvonil vevnitř...
Diskvalifikovali by kvůli tobě celej tým.
Jak sis sem mohla vzít mobil?
Volá mi na něj jenom táta.
A jenom když se mnou opravdu potřebuje mluvit.
Je to naše linka bezpečí.
- Nezlobte se. - At´ ti pomůže tvoje nejlepší kamarádka.
Řekla jsem to bez rozmyslu.
Moc mě to mrzí.
Necourejte se nikde. Zůstaňte poblíž.
Ted´ budeme muset ukázat, co v nás je.
Pozor, hlášení pro soutěžní celky.
Za deset minut začíná povinná část pro Washingtonovu akademii
a Rahwayovu i Jeffersonovu střední školu.
Jednotko, pozor.
Pohov.
Na tohle jsem se těšil ne měsíce, ale celá léta.
Vypadáte dobře. Jste připravení.
Děkuji vám za reprezentaci naší školy. Velice si toho vážím.
Chceme na vás být pyšní.
Zkusíme to ještě jednou.
- At´ vyhrajete, nebo ne, budete skvělí. - Ano.
- Copak je? - Nic.
Znám vás a vím, že nikdy nejde jen tak o nic.
Co se děje?
Kadet má strach, že se něco stalo tátovi.
Jak to? Dozvěděla jste se něco?
Ne.
Ale slíbil mi, že přijde, a není tady. Sám jste ho slyšel.
O kadetově otci se ví, že riskuje.
Má vypnutý mobil. To se ještě nestalo.
Kdy jste s ním naposledy mluvila?
Volal mi před pár hodinama, ale spojení se přerušilo.
To se stává.
Jenže on nepřišel. Přitom ví, jak mi na tom záleží.
- Chcete ho jít hledat? - Ne.
Kadet Collinsová zůstane s oddílem. Nenechá svůj tým na holičkách.
Nenechá vás na holičkách.
Ale stejně vím, že se mu něco stalo.
- Jak to víte? - Prostě to vím.
- Pojedeme ho hledat. - To nejde.
Kadet Collinsová ví, jak je tahle soutěž pro velitele důležitá.
Kadet Collinsová zná svou povinnost.
- A kadet... - Oni to zvládnou.
Rozdělí se na tři formace. Kadet Collinsová má povinnost i vůči otci.
Jedem.
Děkuju.
- Říkal, že pojede na Rockridge. - Tam trefím.
- Spočítala jsi nás? - Počkej.
Hádej, kdo chybí.
Tati.
To je jeho brašna.
Řekni čtvrté formaci, že nevystoupí.
Ze skrčka nebude nikdy nic jinýho než skrček.
Tati.
Velitelství? Generál Maxwell.
Máme zraněného u Rockridge 2,5 kilometru na jih od silnice č. 35.
Pošlete vyprošt´ovací tým a záchrannou službu. Díky.
- Jdu za ním. - Ne, to nemůžu riskovat.
- Počkáme na záchranáře. - Já tam tátu samotnýho nenechám.
Slaním k němu dolů. Vy tam nemůžete - nevytáhla bych vás.
Musím tam já.
Nebojte se, mám na to výcvik.
To zvládnu.
Akademie George Washingtona
žádá o povolení provést cvičení na vaší půdě.
- Povoluje se. - Nikde ji nevidím.
Přehoupni se přes hranu. Nespěchej.
Střídej nohy. Pomalu.
Opatrně. Soustřed´ se. Zvládneš to.
Jsi v pořádku?
Jo.
Mám tě vytáhnout?
Ne.
- Už jsi dole? - Lano nedosáhne.
Tati.
Ten první krok je fantazie.
Ohlaste se.
Situace pod kontrolou.
Washingtonova akademie.
Tati.
Výborně.
Tehdy jsem si uvědomila, že Pane už může mít miminko.
To by chtělo společnou fotku. Kdybych měla fot´ák.
Ukázala bych ji tátovi...
a tátovi...
Oba jsou odvážní a stateční
a oba jsou moji.
Dva tátové.
Kelly? A taky můžeš mít dvě nejlepší kamarádky.
Pane najel na roli táty tak rychle, že jsem se mohla jenom usmívat.
Možná, ale jenom možná, nemusím dělat úplně všechno já.
Jsme o pět bodů druzí.
Jste s Kelly jediná šance. Jinak nic originálního nemáme.
Jestli se nestane zázrak, tak jsme nahraný.
Já to věděla. Já věděla, že ta holka je jenom...
Skrček? To jste chtěla říct, kapitáne?
Nebo jste mi chtěla říct jinak? To asi budete zmatená.
Pohov.
Na můj rozkaz byla Kelly omluvena z povinné části.
Pokračujte.
A hodně štěstí.
Starší kadete. Kadet Kelly Collinsová se hlásí do služby.
A očekává, že vyhrajeme.
Hlášení pro finalisty.
Přehlídková část začne za 5 minut.
Jdeme jim zatopit. Rozchod.
Rozjed´te to, holky.
Já nemám Amandu radši. Jenom ji mám ráda delší dobu.
Nezlob se. Kámošky?
Za Vojenskou akademii George Washingtona vystoupí
kapitán kadet Jennifer Stonová a kadet Kelly Collinsová...
- Pohov. - ...v neozbrojeném boji.
Kvůli tobě musíme nahnat body.
Nevadí. Tohle nám jde skvěle.
Pozor.
Jdeme na to.
Washingtonova akademie.
Dámy a pánové, prosím pozor.
Bylo to úchvatné. Lepší krajský přebor jsem asi ještě neviděl.
Ani žádný s tak těsným výsledkem.
Takže bez dalších okolků... Třetí místo čili bronzovou medaili
získává střední škola Thomase Jeffersona z Connecticutu.
A vítězem se po nejtěsnějším hlasování v historii soutěže
s rozdílem jediného bodu stává
Rahwayova střední škola a získává zlato.
Vojenská akademie George Washingtona získává stříbrný pohár.
Všichni si vedli výborně.
- Prohráli jsme. - Neprohráli.
Jsme druzí. Budem v celostátní kole.
- Kdybych ne... - Správně.
Kdybys do našeho týmu nepřišla ty,
takhle daleko bysme nikdy nedošli.
Věděla jsem, že o tomhle budu jednou vyprávět vnoučatům.
Příští rok budeme ještě lepší.
Když spolu vylepšíme figury, tak se nebudeme...
Pro mě už tady žádný příští rok není.
Tátu převeleli do Evropy. Stěhuju se s ním.
Ale mám jedno přání, kadete.
Abyste se stala kapitánem
a musela vycházet s takovými skrčky, jako jste vy.
Četo, na místa.
Pochodem v chod.
Vpravo v bok.
Zastavit, stát.
Vlevo v bok.
K poctě zbraň.
K noze zbraň.
Nikdy jsem ještě životopis nepsala. Možná v něm budou chyby.
Události jsou pravdivé, pocity nefalšované
a tím moje vzpomínky končí.
Asi jsem zapomněla, co měl kdo na sobě.
Věnováno Carol Rubinové