Cambridges centrum för primatforskning
Bingo!
Jävla skit.
Håll dig skärpt om du vill rädda dem.
- Jag kan lätt öppna de här. - Sätt igång då.
Inkräktare i labbet!
Jag vet vilka ni är och vad ni gör...
Vill du klara dig oskadd, håll tyst och rör inte en fena.
Schimpanserna är smittade. Vi har gett dem en inhibitor.
- Smittade med vad? - För att kunna bota måste ni förstå.
Smittade med vad?
Vrede.
- Vad snackar han om? - Öppna burarna.
Din sjuka jävel. Vi ska befria dina tortyroffer.
- Vi ska rädda dig. - De är smittbärare.
Smittan finns i blodet och saliven. Ett bett... Sluta!
Ni har ingen aning.
Få bort den!
- Vad är det för fel på henne? - Du måste döda henne.
- Vad är det för fel på henne? - Vi måste döda henne nu!
28 dagar senare...
Hallå?
EVAKUERING
HAR NI SETT...
"JAG SKA GRÄVA DIN GRAV, DITT ÄCKEL."
SLUTET ÄR EXTREMT JÄVLA NÄRA
Hallå?
Fader?
Mår ni bra?
Jag borde inte ha gjort så där.
Hitåt!
- Stanna inte! - Vad är det som händer?
Vilka är de där människorna?
- Vi springer. - Vad fan är det som händer?
Skynda på!
En man går in i en bar med en giraff. De super sig fulla.
Giraffen ramlar omkull. Mannen går därifrån.
Bartendern säger: "Hörru. Du kan inte lämna'n där."
Han säger: "Det är inte en and. Det är en giraff."
Totalt humorbefriad.
Ni kommer att trivas finfint ihop.
Vem är du?
Du kommer från ett sjukhus.
- Är du läkare? - Han är en patient.
Jag är cykelbud.
Jag var på väg till Shaftesbury Avenue när en bil svängde in framför mig.
Och så vaknade jag upp på sjukhuset, och nu hallucinerar jag, eller...
Vad heter du?
Jim.
Jag heter Mark. Det här är Selena.
Jag har dåliga nyheter.
Det började med kravallerna. Man visste från början att det här var nåt nytt.
För det hände ute i småorterna.
Sen såg man det inte på tv längre.
Det var på gatan utanför, det kom in genom fönstren.
Det var ett virus. En smitta.
Det behövde man ingen doktor för att inse.
Det fanns nånting i blodet.
När de började evakuera städerna var det redan försent.
Smittan fanns överallt.
Arméns vägspärrar överhopades.
Det var då massutvandringen började.
Dagen innan alla sändningar upphörde rapporterades smittan i Paris och New York.
Vi hörde ingenting mer efter det.
- Vad gör regeringen? - Det finns ingen.
Det finns alltid en regering. De sitter i en bunker eller på ett plan...
Det finns ingen regering, ingen polis, ingen armé.
Ingen tv, radio eller elektricitet.
Du är den första smittfria människa vi sett på sex dagar.
Var är din familj?
- De är döda, liksom Selenas. - Din familj är också död.
Jag måste hitta dem. De bor i Deptford. Jag kan gå dit.
Du går och kommer tillbaka sen, va?
Det gör du inte.
Ingen kommer nånsin tillbaka.
Första läxan:
Gå aldrig nånstans ensam om du inte måste.
Andra läxan:
Förflytta dig bara på dagtid, utom i nödfall.
Vi letar upp dina döda föräldrar i morgon.
Ät!
Säg till om hon går för fort.
- Om nån är där inne... - Jag förstår.
Vänta.
Jim - med vår oändliga kärlek lät vi dig sova.
Nu vilar vi med dig.
Vakna inte.
De dog fridfullt. Du borde vara tacksam.
Jag är inte tacksam.
Jag, mina föräldrar och systrar drog till Paddington Station
för att försöka komma med ett flyg. Vi tänkte muta oss till en plats.
Pappa hade en massa sedlar, fast de var förstås värdelösa.
20000 andra hade samma idé.
Folkmassan vällde fram.
Jag tappade greppet om min systers hand.
Jag minns att marken var mjuk.
Jag tittade ner. Jag stod på en massa människor.
Som en matta. Människor som hade stupat...
Nånstans i folkmassan fanns de smittade. Det spred sig som en löpeld.
Man kunde inte springa, bara klättra.
Klättra över ännu fler människor. Jag lyckade ta mig upp på en kiosk.
Det var omöjligt att se vilka som var smittade.
Sen såg jag min pappa. Inte mamma eller min syster.
Pappa.
Hans ansikte...
Selena har rätt. Du borde vara tacksam.
Vi hinner inte tillbaka innan det blir mörkt. Vi får stanna här i natt.
Mitt rum ligger högst upp. Ni kan sova där.
Nej, alla sover i samma rum. Det är säkrare.
MAMMAS FAVORITRECEPT
Du har kommit hem.
- Hur gick det? - Bra.
- Ge mig en klunk, är du snäll. - Den är tom.
Då sätter jag igång med det där.
Faran är över.
- Det var mr Bridges. - Blev du biten?
- Hans dotter. De bor fyra hus bort. - Blev du biten?
Fick du blod i munnen?
Vänta.
Tvätta bort det där.
Har du några kläder här?
Hämta dem och byt om. Vi måste ge oss av nu.
Fler smittade kommer att ta sig hit. Det gör de alltid.
Hur visste du att han var smittad?
- Blodet. - Det var blod överallt. På oss också.
Jag visste inte att han var smittad. Han visste, det såg jag på honom.
Om nån blir smittad har du 20 sekunder att döda dem på.
Det kan vara din bror, syster, vän. Det spelar ingen roll.
Bara så att du vet var du står: Jag skulle inte tveka om det hände dig.
Han hade många planer. Har du några?
Vill du hitta ett botemedel och rädda världen eller bara knulla?
Planer är meningslösa.
Det gäller bara att överleva.
Vad är det?
Vi går dit.
Vad är det med höghus och varuvagnar?
Prata inte. Det är lång väg upp.
Behöver du vila?
Gör du?
Nu behöver jag vila.
Vad är det?
Ingenting.
- Jag har ont i huvudet. - Mycket?
- Varför sa du inget? - Jag trodde inte att du brydde dig.
Du har inget kroppsfett och du har bara ätit socker, så du kollapsar.
Det enda vi kan ge dig är värktabletter och mer socker.
När det gäller socker,
vill du ha Pepsi eller Lilt?
Har du Tango?
Jag hade en nånstans.
Tyst. Det är en smittad.
De tog sig in. Snabbt!
Vänta, Selena.
Snälla, vänta.
- Spring! - Vänta.
För helvete!
In i korridoren, nummer 157.
Tack.
Öppna dörren.
- Öppna! - Var är pappa?
Vad?
- Öppna dörren! - Var är pappa?
Släpp in dem, Hannah.
Gå in.
Jag heter Frank.
Trevligt att träffas. Det här är min dotter, Hannah.
Säg hej, gumman.
Det här är jätteroligt.
Det borde vi fira, tycker jag. Sitt ner.
Vad har vi att bjuda på?
Mammas crème de menthe.
Jättebra. Crème de menthe.
Varsågoda. Slå er ner.
- Var står glasen? - I mittenskåpet.
Finglasen. Vi ska fira.
Högst upp.
Är det här ert hem?
Det är mysigt.
Det är inte mycket, men... skål.
Hur går det där inne?
Ledsen att vi inte har nåt vatten. Och toan går inte att spola.
Du får använda hinken.
Vi tömmer den varje morgon.
Slänger ut det från balkongen. Inga moderniteter här inte.
Det gör inget.
Det är sent. Vi knyter oss nu.
Vi har ett gästrum.
Är du och Selena...?
Jag tar vardagsrummet.
Ja, men visst.
- God natt, då. - God natt, Frank.
Mycket välansad.
Mycket sönderriven.
- Vad tycker du om dem? - De är desperata.
De behöver oss mer än vi behöver dem.
Jag tror att de är bra människor.
Bra människor?
Det är ju fint, men du borde tänka på om de kommer att sakta ner dig.
- För om de saktade ner dig... - Skulle jag lämna dem.
Utan att tveka.
Inte jag.
Då kommer du att dö.
Jag tänker sova nu.
Du tror inte att jag fattar, men det gör jag.
Och jag vet att jag redan vore död om jag inte hade träffat dig.
Visst.
Jag menar, tack.
Visst. God natt.
Vattnet tog slut för tre veckor sen. Jag trodde att det skulle räcka längre,
men det försvann oerhört snabbt.
Man dricker upp det, det ångar bort eller blir dåligt.
De är tomma.
Det har inte regnat på tio dagar.
Man kan sätta upp ett plastskynke för att fånga kondensationen.
Jag såg det på tv, men jag kan inte få till det.
Vem kunde ha trott det?
Att vara i så stort behov av regn.
Inte i England.
Vi kan inte stanna här.
- De slutade sända för flera veckor sen. - Lyssna.
Er räddning finns här. Svaret på smittan finns här.
Ni är inte ensamma. Det finns andra.
Det finns andra överlevande. Vi är soldater, vi är beväpnade.
Himmel, soldater.
- Det kommer mer. - Vårt läge är vägspärr 42,
4,5 mil nordost om Manchester. Ni måste hitta oss. Er räddning...
- Sen upprepas det. - Är det en inspelning?
De säger åt oss att åka hit.
I det här läget kan vi behöva två, tre dagar för att komma fram.
"Vi"?
Lägenheten har tunna väggar. Vi behöver er mer än ni behöver oss.
Det gör inget, det är sant. Vi kan inte ge oss av ensamma.
Om nåt hände mig skulle Hannah bli ensam. Men med andra...
Om det är en inspelning kan soldaterna mycket väl vara döda.
- Det är möjligt. - Svaret på smittan?
Det finns inget svar. Skadan är redan skedd.
- De kanske har ett bot. - Eller ingenting alls.
- Det finns bara ett sätt att ta reda på det. - Vi kan dö på vägen dit.
Eller dö här.
Och det pappa sa är inte sant. Ni behöver visst oss.
Vi kommer aldrig att vara säkra här. Soldaterna kanske kan skydda oss.
- Vi måste försöka ta oss dit. - Hur då?
Bara så ni vet det, tar jag varken check eller kreditkort.
- Vad tror ni? - Det är den rakaste vägen.
Kör en omväg som går i dagsljus och inte ner i en tunnel.
Lika bra att få det överstökat.
Det här är en riktigt kass idé.
Vet ni varför? För det är så uppenbart.
Att köra ner i en tunnel full med kraschade bilar. En jävligt kass idé.
Håll i er.
Jävlar!
- Världens värsta ställe att få punktering. - Bäst att vi gör det här snabbt.
Jag tar hjulet. Du vevar.
Hör ni det där?
Hör vad då?
Okej, det är klart.
Pappa?
Herregud!
Råttor!
De flyr från de smittade. Skynda er!
Glöm veven, vi har inte tid. Lyft.
Har ni det? Ett, två, tre... lyft.
- Titta inte på dem. - Jag ser dem. De kommer.
Skynda dig, Hannah.
Nästan där.
- Sätt på däcket. - Jag försöker.
Tre, två, ett...
Släpp.
In i bilen.
Kör!
Ajöss, era jävlar.
Stanna bilen.
Då handlar vi.
Du...
Är det nån som har sett bullar?
Besprutade.
- Ta inget som måste tillagas. - Den går nog att äta rå.
Koffeinfritt kaffe.
Ställ tillbaka den.
Du kan inte ta vilket blask som helst.
Jag vill aldrig se choklad igen så länge jag lever.
Utom choklad med apelsinsmak.
16-årig single malt. "Mörk och fyllig."
"Varm, men inte aggressiv. Torvaktig eftersmak."
"Värmande utan att vara brännande."
Om vi inte gör det här nu så måste vi gå.
Inte du.
- Gå inte för långt bort. - Va?
Du hörde.
Vart är du på väg?
Vi har nog med mat.
Vi har inga ostburgare.
Som att åka på semester med sin moster.
Hallå?
Jag hatar dig.
Hittade du nåt?
- Nej, vi sticker. - Vi är klara.
Sakta farten. Bromsa!
Ut!
Himmelskt.
Jag känner smaken av c-vitamin.
Russinen är fortfarande mjuka.
Vad sa du?
Titta där borta.
- Som en familj. - Är de smittade, tror du?
De har det bara bra.
Då äter vi.
- Vet du vad jag tänkte på? - Att du aldrig kommer att höra ny musik,
aldrig läsa en bok som inte redan har skrivits,
eller se en film som inte redan har spelats in.
Det är vad du tänkte på.
Nej. Jag tänkte på att jag hade fel.
Om vad då?
All död.
All skit.
Det påverkar inte Frank och Hannah för...
Hon har sin pappa och han har sin dotter.
Busunge.
Jag hade fel när jag sa att det bara gällde att överleva.
Det var det jag tänkte på.
Du stal min tanke.
Förlåt.
Det gör inget. Behåll den.
Det börjar bli sent. Vi får övernatta här.
Jag kan inte sova.
Inte jag heller.
Det känns inte tryggt att vara utomhus.
Det är nog ingen fara.
Selena verkade inte ha några problem.
Jag märkte det.
Vad är det?
Hur lyckades du somna?
Det där måste ha varit ett sjuhelvetes recept.
Jag behövde inget recept. Jag är utbildad apotekare.
Häftigt! Valium.
Det får oss att sova, och blir vi överfallna bryr vi oss inte om det.
- Två var. - Jag står över.
- Får jag? - Jag tror inte det.
Snälla?
- Nej. - Jag kan inte sova.
Men Frank, låt henne ha lite roligt.
- Ge henne en halv. - Avgjort.
Nattinatt.
Du är en riktig mjukis.
Du drömde nåt.
Tack, pappa.
Vakna, din sömntuta.
Kom nu, Babe Ruth.
Skynda dig.
- Missade jag frukosten? - Inget skulle kunna väcka dig.
- Åt ni ägg och bacon? - Vi stannar vid en pub på vägen. Dörren.
Vårt läge är vägspärr 42, 4,5 mil nordost om Manchester.
Ni måste hitta oss. Er räddning är här.
Svaret på smittan är här.
Det måste vara Manchester.
Hela Manchester. Hela stan.
Ingen brandkår att släcka den.
Vägspärr 42.
Här är det.
Jag förstår det inte. Har de gett sig av?
Jag gillar det inte. Vi borde åka.
Kolla i fordonen. Nånting måste vi kunna hitta.
Ingenting.
Det är inte sant.
Vi måste åka.
Åka vart?
Sjas!
Är du okej, pappa?
Jag mår bra, gumman.
Förlåt att jag blev arg.
Jag älskar dig.
- Va? - Kom inte nära mig. Stanna där du är.
Håll dig borta.
Vad är det?
Han är smittad.
Döda honom!
Rör honom inte.
Rör inte kroppen.
Tre överlevande. En man, två kvinnor.
Ankommer 15.00.
Sätt på tevattnet.
Jag är major Henry West.
Välkomna.
Hej Jim.
Vi har rena sängar och en varmvattensberedare.
Ni kan ta er en dusch.
Ni ser ut att behöva det.
Lägg av. Jag måste laga mat.
Kör över honom.
Hur mår hon?
Hennes pappa är död. Då förstår du hur hon mår.
Allt är förstört.
Vad menar du?
Sluta.
Hannah är tuff och stark. Hon kommer att härda ut, precis som vi.
Jag vill inte att hon ska behöva härda ut.
Jag vill att hon ska ha det bra.
Allt var bra när Hannah hade sin pappa. Bra för dem och oss.
Nu är allt förstört.
Ni hörde alltså vår sändning?
- Ja. - Ni måste vara besvikna på oss.
Ni hoppades på en armébas med helikoptrar och ett sjukhus.
- Vi hoppades bara på... - Svaret på smittan.
Och det har vi, men det är nog inte vad ni väntade er.
- Vi hade tur som hittade er. - Det stämmer.
Branden drev ut de smittade ur Manchester. Området är fullt av dem.
Men oroa dig inte.
Ni är trygga här.
Låg terräng runt huset. Strålkastarna har vi riggat till en generator.
Den höga muren hjälper.
Vi har lagt ut snubbeltrådar och minor.
Man skulle inte vilja klippa gräset, men vi hör dem om de tar sig in.
Förutom att skydda är vårt jobb att återuppbygga. Att börja om.
Hjärtat av huset.
En varmvattensberedare. Första steget mot en ny civilisation.
Köket.
Vi kan byta.
- Kasta den inte. - Ge oss lite.
Bråka inte. Ställ ner den.
Jones, vår alldeles egen burköppnare. Vad lagar du åt oss?
- Det är en överraskning. - Det ser jag fram emot.
Och här har vi Mailer.
Han smittades för två dagar sen.
Mitchell lyckades däcka honom så att vi kunde kedja fast honom.
Ni håller honom levande?
Tanken var att vi skulle lära oss om smittan.
Han skulle lära mig.
Har han gjort det?
På sätt och vis.
Han kommer aldrig att baka bröd,
så en skörd,
sköta boskap.
Han har lärt mig att han är utan framtid.
Så småningom lär han mig hur lång tid det tar för smittade att svälta ihjäl.
Pommes frites!
Mössan.
Vad har vi här?
Skinka, ärter och bönor på burk och...
- Bravo, Doris. - Omelett.
- En brakmåltid. - För våra gäster.
Självfallet. Jag tänkte skåla, men en omelett duger lika gott.
För nya vänner.
Jones, märkte du att äggen var ruttna?
Jag trodde att saltet skulle dölja smaken.
Kasta bort den.
Doris, din fjant.
Kan du laga mat?
Vi behöver nån som kan sätta piff på matlagningen.
Vilken besvikelse. Jag såg äggen och trodde det var julafton.
Vi får ägg när allt återgått till det normala.
Din knasboll. Se på honom.
Han går och väntar på att mataffärerna ska öppna.
- Du fattar ingenting. - Bill har rätt.
Om man ser på livet på jorden,
så har människan bara funnits i ett kort ögonblick.
Om smittan utplånar oss allihop,
så är det en återgång till det normala.
Är det så du menade?
Har ni träffat vår New Age-sergeant?
Vår spirituella guru.
Farrell, varför gick du med i armén?
Vad jag har sett under epidemin är människor som dödar varann.
Det är samma sak som jag alltid har sett.
Så långt tillbaka jag minns har människor dödat varann.
Vilket, som jag ser det, gör det här till ett normaltillstånd.
- Du äter inte. - Jag vill inte.
Du måste äta.
Jag vill inte äta, jag vill begrava min pappa.
Han är en av dem du pratar om.
Fiender framför huset!
Jag fick en!
Vad väntar du på? En karamell? Fortsätt att skjuta.
Jävla skit! Han studsade.
- Eld upphör! - Jag har aldrig sett nåt liknande.
- Faran över. - Jävla skit.
Faran över.
Hejsan.
Du, gullet. Den där behöver du inte längre.
Jag beskyddar dig nu.
Är du sugen på ett stort svärd?
- Jävla snusk. - Erbjuder du?
Vad sägs om här och nu?
Lugna dig. Mig vill du inte bråka med.
Sergeant Farrell.
- Första åtgärden. - Säkra området.
Sätt igång, då. Jones, Bedford, gå med honom.
Ta det lugnt.
Sergeant?
Flytta liken från gräsmattan.
Följ med honom.
Jag ber om ursäkt.
Nåt att dricka?
Vi är tacksamma för ert skydd, men om vi ska stanna här...
- Vem har du dödat? - Ingen.
Du skulle inte vara här om du inte hade dödat nån.
Jag dödade en pojke.
Ett barn?
Men du var tvungen, annars hade han dödat dig.
Överlevnad.
Jag förstår.
Jag lovade dem kvinnor.
Va?
För åtta dagar sen såg jag Jones med vapnet i munnen.
Han skulle ta livet av sig själv för det fanns ingen framtid.
Vad kunde jag säga?
Vi dödar de smittade, eller väntar tills de svälter ihjäl. Men sen, då?
Vad ska nio män göra utom att invänta sin egen död?
Jag såg till att vi flyttade hit, fixade sändningen och lovade dem kvinnor.
Kvinnor innebär en framtid.
- Vad är det? - Vi ger oss av.
- Vänta. - Finns inte tid.
Vi sätter oss i bilen och kör.
Ni får inte hålla kvar dem. Låt dem gå. Stanna där ni är.
Jag tänker inte låta er hålla kvar dem. Ni får inte göra så här.
Ta honom!
Jag vill ge dig en chans.
Du kan gå med oss.
Men jag kan inte låta dem gå.
Han också.
Då säger Smithers: "Satsa inte på kvinnor."
Mr Burns säger: "Alla vet vad du tycker." Det är mitt favoritskämt i Simpsons.
Det är vad de gör nu på andra sidan Atlanten.
Äter middag och tittar på Simpsons.
Sover i sina sängar med sina fruar.
Men här sitter vi, fastkedjade, därför att vårt befäl har blivit tokig.
Han vill starta världen på nytt när den inte ens har stannat.
Föreställ dig det. Tänk efter.
Hur kan smittan spridas över havet? Eller berg och floder?
Just nu är tv-apparaterna på, flygplan flyger i luften och världen fortsätter.
Tänk efter riktigt noga.
Vad skulle du göra med en virussmittad ö?
Vi sitter i karantän.
"Det är ingen smitta, bara människor som dödar varann." Han är vansinnig.
Dags att gå.
Karantän?
- Snälla... - Tro mig, jag är inte intresserad.
Jag tar den svarta. Jag ska få henne att gny.
Det kommer att gå illa för er.
Rör på dig.
Upp med dig.
Upp med dig, ditt as!
Rör på påkarna.
Kom an då, era fega jävlar. Ta mig först.
Skjut, Mitch.
- Ska du hugga ihjäl mig? - Skjut dem.
- Varför det? - Det är snabbare.
Tänker du låta din sergeant dö på det viset?
- Jag skjuter dem. - Nej.
Ska du hugga ihjäl mig som en hund?
Det här ska bli kul.
Ville du skjuta mig. Jag ska döda dig.
Var är han?
Jävlar! Efter honom.
- Skynda dig. - Jag kan se honom.
Var är du?
- Ser du honom? - Där borta.
Nu är det kört.
Lugna dig. Han är på andra sidan muren.
Han har inget fordon och inget vapen.
Han är död.
Först måste vi snygga upp er lite.
Frun i huset har en massa kläder som hon inte längre behöver.
- Ni kan inte göra så här mot Hannah. - Gå till sovrummet och välj ut kläder.
Mina damer.
- Ni ska bara göra er fina. - Jag trodde att tjejer gillade det.
Slappna av.
Lämna mig ensam med Hannah.
- Chefen kommer att... - Han vill att vi klär upp oss.
Om vi ska byta om måste du lämna rummet.
Det är artigt.
Okej då.
Då lämnar vi rummet.
Nu tar vi de här.
Tänker du döda mig?
De här får dig att inte bry dig.
Vad gör ni?
Nån är vid spärren.
Sätt på er klänningarna.
Gå!
- Vi trodde inte att han skulle klara sig. - Stanna här.
Davis?
Jävlar!
- Vad var det? - En blixt.
Jag hörde nåt.
Lät som en Claymore.
Jag sätter på strålkastarna.
Håll ett öga på honom, tjejer.
Jag tror att tabletterna börjar verka.
Jag känner av dem.
Jag är inte trött.
De har varit borta länge.
Vad gör du om de inte kommer tillbaka?
Tar du befäl om Henry dör? Är det så det funkar?
Håll tyst.
De kommer nog inte tillbaka. Jag tror att de är döda.
Håll tyst, sa jag.
De är döda.
Och du står på tur.
Upp med dig!
Nu ger vi oss av. Håll dig nära mig.
Oroa dig inte. Jag mår fint.
Få bort honom från mig.
Det är dömt!
Vart ska ni? Vad hojtar ni om?
Stå inte bara där! Efter dem! In här.
Kom då.
Vad ska du göra nu?
Försvara trapporna med ditt liv.
Mailer är lös!
Förlåt.
Jag har inga kulor.
Lämna mig inte.
Kom.
Skynda på.
Nu är det bara du och jag. Men jag får ut dig, var så säker.
Sen hittar vi ett litet hus och bor lyckliga i alla våra dagar.
Du tvekade.
Än är det inte försent.
Vi klarar det.
Tyst.
Det ordnar sig.
Ingen fara. Han är inte smittad.
- Jag trodde att han bet dig. - Jag kysste henne. Är du påtänd?
Det är en lång historia.
Vi måste iväg härifrån.
Skynda på!
Du dödade mina pojkar.
Vänta.
In med dig.
Den är låst. Grinden är låst.
Gör det!
28 dagar senare...
Andas!
Inte gardinerna också.
Du passade faktiskt i den här.
Det kommer!
Säkert att du hörde det?
- Jag hör ingenting. - Jag hörde det.
Nu!
Tror ni att han såg oss den här gången?