Extras cu SubRip 1.17 si Verificat de CdinT cdint@hotmail.com
I deliver perfection... and don't brag about it! :D
UNIVERSITATEA PRINCETON SEPTEMBRIE 1947
Matematicienii au câștigat războiul.
Matematicienii au descifrat codurile japonezilor...
și au creat bomba atomică.
Matematicieni ca voi.
Scopul declarat al sovieticilor e comunismul mondial.
În medicină sau în economie...
în tehnologie sau în spațiu...
apar noi câmpuri de luptă.
Pentru a câștiga, ne trebuie rezultate...
publicabile, aplicabile.
Care dintre voi va fi următorul Morse?
Următorul Einstein?
Care dintre voi va fi vârful de lance al democrației...
al libertății și al inovațiilor?
Astăzi, lăsăm viitorul Americii pe mâinile voastre capabile.
Bine ați venit la Princeton, d-lor.
Nu ajunge că Hansen a primit bursa Carnegie.
O și păstrează pentru el.
E prima oară când premiul Carnegie e împărțit. Hansen e foarte supărat.
Se gândea deja la Wheeler Lab, noul institut de cercetare de la MIT.
Anul ăsta acceptă un singur om.
Hansen e ales mereu primul.
Se irosește cu matematica.
Ar trebui să candideze la președinție.
Trebuie să existe o explicație matematică pentru urâțenia cravatei tale.
Mulțumesc.
Neilson, criptografie simbolică.
Neils a descifrat un cod japonez. A scăpat lumea de fasciști.
Sau cel puțin asta spune el fetelor.
El e Bender. Fizică atomică.
- Și tu ești? - Am întârziat?
- Da, d-le Sol. - Bine. Salut!
- Richard Sol. - Povara geniului.
- Uite-l! - Atâția candidați, atât de puțin timp.
- D-le Sol. - Ce faceți?
- Bender. - Îmi pare bine.
- Felicitări, d-le Hansen. - Mulțumesc.
Mai iau unul.
Poftim?
Scuză-mă, am crezut că ești chelnerul.
- Fii cuminte. - Nu e punctul forte al lui Hansen.
A fost o greșeală.
Martin Hansen.
Martin, nu-i așa?
Da, John.
Bănuiesc că ești obișnuit cu greșelile de calcul.
Ți-am văzut probele de tipar...
amândouă.
Cea despre cifrurile naziste...
și cea despre ecuațiile nonliniare...
și sunt sigur că nu există nici o idee...
originală sau inovativă în ele.
Savurează băutura!
D-lor, el e John Nash...
misteriosul geniu din Virginia de Vest.
Celălalt câștigător al bursei Carnegie.
- Bine. - Da?
Sigur că da.
Iisuse!
Colegul de cameră risipitor sosește.
Coleg de cameră?
Doamne, nu!
Știai că atunci când ești mahmur...
nu ai suficientă apă în organism...
pentru ciclurile Krebs?
Exact asta se întâmplă și când mori de sete.
Deci moartea prin însetare...
e asemănătoare...
cu mahmureala care până la urmă te omoară.
John Nash?
Salut.
Charles Herman.
Îmi pare bine.
Bravo! Excelent!
Se știe oficial. Sunt iar aproape om.
D-le polițist, l-am văzut pe șoferul care m-a lovit. E Johnny Walker.
Aseară am ajuns la timp pentru...
cocteilurile de la secția de engleză.
"Cocoșul" meu...
a avut de-a face cu o tânără drăguță pasionată de...
D.H. Lawrence. Nimic nu te poate întrerupe?
- Am venit să lucrez. - Da? Bine.
Înțeleg. Fir-ar!
Colegul meu de cameră e un bou?
Ascultă.
Dacă nu spargem gheața...
ce-ar fi s-o punem în pahar?
Care-i povestea ta?
Ești băiatul sărac care n-a ajuns la Exeter sau Andover?
În ciuda bogăției, sunt un tip echilibrat.
Sunt foarte dificil.
Poate că te descurci mai bine printre integrale, decât printre oameni.
Învățătoarea mea spunea că am primit o porție dublă de creier...
dar numai jumătate de porție de suflet.
Ce frumos spus!
Adevărul e că...
nu-mi prea plac oamenii.
Și nici ei nu mă prea plac.
Dar de ce, având în vedere farmecul tău?
Serios, John.
Matematica...
Matematica nu te va conduce niciodată la un adevăr suprem.
Și știi de ce?
Pentru că e foarte plictisitoare.
Știi că jumătate dintre studenți au fost deja publicați?
Nu pot pierde timpul cu toate cursurile și...
cărțile astea.
Memorez presupunerile mărunte ale unor muritori de rând.
Trebuie să cercetez...
dinamicile ce guvernează lumea.
Să găsesc o idee originală.
Doar așa mă voi putea face remarcat.
- Doar așa voi... - Conta.
Da.
- Cine urmează? - Am jucat destul go pentru o zi.
- Haide! - Urăsc jocul ăsta.
Sunteți niște lași!
Nimeni nu acceptă provocarea mea?
Hai, Bender! Sol îi spală rufele câștigătorului tot semestrul.
- I se pare cuiva incorect? - Deloc.
- Uită-te la el. - Nash!
Îți schimbi principiile?
Sper să pot extrage un algoritm care să le definească mișcarea.
Dement.
Parcă te lăsaseși de școală. Ai de gând să mergi la cursuri sau...
Cursurile îți lenevesc creierul.
Distrug potențialul creativității autentice.
Nu știam asta.
Nash ne va uimi pe toți cu geniul lui.
E un alt fel de a spune că nu are curajul să concureze cu noi.
Ți-e frică?
Îngrozit. Înspăimântat. Înțepenit.
Stupefiat de tine.
Nu le apreta.
Le calci și le împăturești.
Vreau să te întreb ceva, John.
Te rog, Martin.
Bender și Sol au refăcut corect demonstrația lui Allen a ipotezelor lui Perron.
Muncă reușită...
fără inovație.
- Sunt flatat. Tu ești? - Flatat.
Am făcut scheme pentru două arme aflate în studiu la Ministerul Apărării.
Prostii fără originalitate.
Realizările lui Nash: zero.
Sunt un om răbdător. Ai și o întrebare?
Dacă n-o să-ți vină niciodată o idee originală?
Cum te vei simți când voi pleca la Wheeler...
iar tu, nu?
Dacă pierzi?
N-ar fi trebuit să câștigi.
Eu am mutat primul și am jucat perfect.
Aroganța învinsului.
Jocul are probleme.
Domnilor, marele John Nash.
Ești aici de două zile.
Știi că Hansen tocmai a mai publicat o lucrare?
Eu nu-mi găsesc nici subiectul pentru doctorat.
Partea pozitivă e că ai inventat pictura pe fereastră.
Un grup de băieți joacă fotbal.
Aici sunt niște porumbei care se bat pe firimituri.
Și o femeie care fuge după cel ce i-a furat poșeta.
John, ai fost martor la un jaf.
E ciudat.
În comportamentul competitiv, cineva pierde mereu.
Și nepoata mea știe asta, iar ea nu e decât atât.
Dacă aș putea stabili un echilibru...
în care predominanța nu e un eveniment singular...
în care nu pierde nimeni.
Gândește-te ce efect ar avea asupra scenariilor de luptă...
Când ai mâncat ultima oară?
- De când n-ai mâncat? - A schimburilor monetare?
Știi, mâncare.
Nu respecți visarea cognitivă, știai?
Da. Dar pizza...
Respect foarte mult pizza.
Și berea, firește.
Respect berea.
Respect berea!
- Bună seara, Neils. - Salut, Nash.
Cine câștigă? Tu sau tu?
- Bună seara, Nash. - Salut. Salut, Nash.
Se uită la tine.
Bună, Nash.
Neils încearcă să-ți atragă atenția.
- Glumești. - Nu.
- Du-te cu Domnul! - Întoarce-te bărbat.
- Soarta ține cu cei curajoși. - La luptă!
D-lor, vă reamintesc că șansele mele de succes...
se îmbunătățesc cu fiecare încercare.
O să fie o clipă memorabilă.
Poate vrei să-mi iei ceva de băut.
Nu știu ce trebuie să spun...
ca să te conving să faci sex cu mine...
dar putem presupune că am spus ce era necesar?
E vorba de schimb de fluide, nu?
Putem să trecem direct la sex?
Ce drăguț ai fost.
O noapte plăcută, jigodie!
Doamnelor, stați!
Mi-a plăcut partea cu schimburile de fluide. A fost...
fermecătoare.
Vino cu mine, John.
Voiam să stăm de vorbă.
Profesorii fac evaluările de la jumătatea anului.
Ne hotărâm ce candidați să susținem.
Wheeler, d-le. Asta ar fi prima mea opțiune.
De fapt, nici nu am altă opțiune.
Colegii tăi au venit la cursuri, au scris lucrări, au fost publicați.
Eu încă mai caut...
- Ideea originală. - Dinamica directoare.
E foarte inteligent, dar mi-e teamă că asta nu ajunge.
- Îmi dați voie? - Mulțumesc.
Lucrez la inserțiuni multiple.
Stratagemele negocierii sunt promițătoare.
Dacă mi-ați putea aranja o întâlnire cu profesorul Einstein.
V-am rugat de nenumărate ori.
Aș putea să-i arăt reformularea...
John.
Nu vezi ce fac ei acolo?
Felicitări, profesore Max.
Mulțumesc, d-le.
Sunt stilourile.
Sunt rezervate unui membru al departamentului care obține realizări remarcabile.
Ce vezi, John?
Recunoaștere.
Bravo, profesore.
Încearcă să vezi reușite.
E vreo diferență?
Nu te-ai concentrat.
Îmi pare rău, dar cu dosarul tău nu te putem trimite nicăieri.
O zi bună.
Și complimente, domnule.
Mulțumesc mult.
Nu văd.
Iisuse, John!
Nu pot da greș.
- Asta e tot ce sunt. - Hai afară!
Trebuie să fac ceva.
- Nu mă pot uita mereu în gol. - Ajunge, John!
Fă ce ți se spune, supune-te regulilor, citește-le cărțile...
du-te la cursuri.
Hai! Folosește-ți capul! Omoară-te!
Nu te juca aiurea.
Folosește-ți capul! Deschide-ți mintea aia bună de nimic!
Fir-ar să fie, Charles! Care e problema ta?
Nu e problema mea.
Și nu e nici a ta.
E problema lor.
Răspunsul tău nu e "fă ce ți se spune".
E acolo...
unde ai lucrat tu.
A fost grea.
Isaac Newton avea dreptate.
- A dibuit el ceva. - Isteț tip.
Nu-ți face griji, e a mea. Vin și-o iau imediat.
Cade, domnilor!
Respiră adânc.
Nash, nu mai frunzări foile cinci secunde.
Nu vă fac cinste cu bere, domnilor.
N-am venit pentru bere, prietene.
Mai crede cineva că fata ar trebui să se miște cu încetinitorul?
Oare vrea o nuntă mare?
Alegem spade? Sau pistoale, la apus?
Nu îți amintești nimic?
Adu-ți aminte lecția lui Adam Smith...
părintele economiei moderne.
"În competiții, ambiția individuală servește binelui comun."
Fiecare pentru el, domnilor.
Cei care pierd se mulțumesc cu prietenele ei.
Eu n-o să pierd.
Poți duce o blondă la apă, dar n-o poți forța să bea.
Nu mișcați!
Se uită încoace. Se uită la Nash.
Doamne! Acum e în avantaj...
dar așteaptă să deschidă gura.
Mai țineți minte data trecută?
A fost de pomină.
- Adam Smith trebuie revizuit. - Ce tot spui?
Dacă toți o vrem pe blondă...
o să ne blocăm unul pe altul.
Nici unul n-o va câștiga.
Apoi vom încerca cu prietenele ei...
dar vom fi respinși, pentru că nimeni nu vrea să fie a doua opțiune.
Și dacă nu încearcă nimeni cu blonda?
Nu ne mai călcăm pe picioare...
și nu le jignim pe celelalte fete.
Doar așa vom câștiga.
Doar așa vom face toți sex.
Adam Smith a spus:
"Cele mai bune rezultate apar...
când fiecare membru al grupului face ce-i mai bine pentru el."
Corect. Incomplet. Bine?
Pentru că cele mai bune rezultate apar...
când fiecare membru al grupului...
face ce e mai bine pentru el...
și pentru grup.
Dacă așa încerci să pui mâna pe blondă, du-te naibii!
Dinamica directoare. Adam Smith...
se înșela.
- Haide. - Cu grijă!
Mulțumesc.
"C" de "S" egal cu "C" de "T".
Îți dai seama că vrei să contrazici 150 de ani de teorie economică?
Da, domnule.
- Nu ești un pic cam arogant? - Ba da, d-le.
D-le Nash...
cu o realizare de asemenea amploare...
sunt sigur că vei putea pleca oriunde dorești.
La Wheeler Labs...
îți vor cere să recomanzi doi membri ai echipei.
Stills și Frank sunt foarte buni.
Sol și Bender, d-le.
Sol și Bender sunt matematicieni extraordinari.
Te-ai gândit că poate au și ei planurile lor?
Am reușit!
Wheeler, am reușit!
Noroc!
Un moment stânjenitor.
Dinamica directoare.
Felicitări, John!
- Noroc! Pentru Wheeler Labs! - Pentru Wheeler!
PENTAGON 1953 - DUPĂ CINCI ANI
D-le general, a sosit analistul de la Wheeler Lab.
Dr. Nash, haina dv.?
Mulțumesc, domnule.
Șeful echipei de la Wheeler, dr. John Nash.
- Mă bucur că ați putut veni. - Bună ziua.
Pe aici!
Am interceptat transmisii radio de la Moscova.
Computerul nu găsește un model, dar sunt sigur că e un cod.
De ce, d-le general?
Ați avut vreodată o presimțire, dr. Nash?
Mereu.
Am realizat mai multe cifruri.
Vreți să studiați datele preliminare?
- Doctore? {y:i}- 6-7-3-7.
{y:i}0-3-6...
{y:i}8-4-9-4.
{y:i}9-1-4-0-3-4.
Îmi trebuie o hartă.
46-13-08, 67-46-90.
Starkey Corners, Maine.
48-03-01.
91-26-35.
Prairie Portage, Minnesota.
Sunt latitudini și longitudini.
Mai sunt cel puțin zece.
Se pare că trimit ordine peste graniță, în SUA.
Extraordinar.
Domnilor, trebuie să acționăm repede.
- Cine e șeful cel mare? - Ai făcut un mare serviciu patriei.
- Căpitane! - Da, d-le.
Condu-l pe dr. Nash.
Ce transportă rușii, d-le general?
Căpitanul Rogers te va conduce într-o zonă cu acces liber.
Mulțumesc.
D-le dr. Nash, urmați-mă, vă rog!
{y:i}Nici unul dintre cei care au spus {y:i}că nu agreează metoda...
{y:i}nu ne-a oferit o altă metodă care să fie eficientă.
- E dr. Nash. - Bine.
LABORATOARELE MILITARE WHEELER CAMPUSUL MIT
- Mulțumesc. - Ai dat lovitura la Pentagon?
Au scos cuvântul "secret" din dicționar?
Bună. Iar s-a stricat aerul condiționat.
Cum să salvez lumea de aici, dacă mă topesc?
Suntem alături de tine.
Două excursii la Pentagon în patru ani.
- Cu două mai multe decât noi. - Și e tot mai bine.
Tocmai am primit o nouă misiune excepțională.
Rușii au bomba cu hidrogen, naziștii umplu America de Sud...
chinezii au o armată de 2,8 milioane de oameni...
iar eu fac teste de rezistență asupra unui baraj.
Iar ai apărut pe coperta revistei "Fortune".
Observă că vorbesc doar despre tine, nu despre noi.
Trebuia să fiu doar eu.
Nu numai că m-au lipsit de medalia Fields...
dar m-au și pus pe copertă, alături de tipii ăia de doi bani...
de experții în banalități.
Care e diferența dintre geniu și aproape geniu?
Destul de mare.
E fiul tău. Ai zece minute.
- Întotdeauna am zece minute. - Înainte de noul curs?
Nu-mi dai o scutire de la doctor?
Tu ești doctor, John, și nu, nu-ți dau.
Cunoști rutina, avem aceste facilități superbe...
în care MIT strânge mințile luminate de azi pentru a educa mințile luminate de mâine.
- Bieții fraieri. - O zi bună la școală!
Sună clopoțelul.
Nerăbdătoarele minți ale viitorului.
Putem lăsa o fereastră deschisă? E foarte cald.
Confortul vostru nu contează, când e vorba să-mi aud vocea.
Personal...
cred că acest curs e o pierdere de timp pentru voi...
și, ce e mult mai rău...
și pentru mine.
Dar am ajuns aici.
Puteți veni la curs sau nu.
Vă puteți face temele doar dacă doriți.
Am început.
D-ră.
Scuzați-mă!
Bună!
Avem o mică problemă.
E foarte cald aici cu ferestrele închise...
și e foarte multă gălăgie cu ele deschise.
Mă întrebam dacă puteți...
lucra în altă parte vreo 45 de minute?
- Nici o problemă. - Mulțumesc mult.
- Pauză! - Am înțeles.
Să mergem! Faceți curat.
Cum veți descoperi în calculele cu variabile multiple, pot exista...
mai multe soluții pentru o problemă.
Cum spuneam, problema aceasta...
vă va lua multora mai multe luni.
Altora...
le va lua toată viața.
Profesore Nash.
William Parcher.
Șeful cel mare...
la dispoziția dv.
Cu ce pot ajuta Ministerul Apărării?
- Îmi oferiți o mărire de salariu? - Să ne plimbăm!
- Ce-ați făcut la Pentagon a fost impresionant. - Așa e.
Oppenheimer spunea "un geniu cunoaște răspunsul înainte să audă întrebarea".
Îl știți pe Oppenheimer?
A dezvoltat proiectul sub supravegherea mea.
Care proiect?
- Acel proiect. - Nu e așa simplu, nu?
Ați pus capăt războiului.
Am incinerat 150.000 de oameni într-o clipă.
Faptele mărețe au prețuri mari, d-le Parcher.
Principiile sunt luxul ce și-l permit cei de pe margine, d-le Nash.
O să țin minte asta.
John, n-ai familie...
n-ai prieteni apropiați.
- De ce? - Mă consider un lup singuratic.
Dar și pentru că oamenii nu mă plac.
În anumite acțiuni...
lipsa de contacte personale ar putea fi considerată un avantaj.
- E o zonă restricționată. - Mă cunosc.
Ai mai fost aici?
Ni s-a spus la instructaj că depozitele astea sunt abandonate.
Nu e tocmai așa.
Spunându-ți ce o să-ți spun...
îți ofer acces la date strict secrete.
Dezvăluirea informațiilor secrete se pedepsește cu pușcăria.
Ai înțeles?
Ce operațiune?
Pregătit de BIROUL SERVICIILOR STRATEGICE
Sunt o idee bună.
Uzina e la Berlin, noi am rechiziționat-o la sfârșitul războiului.
Inginerii naziști încercau să construiască o bombă atomică portabilă.
Sovieticii au intrat în clădire înaintea noastră și am pierdut porcăria aia.
Ordinele de la Pentagon.
Erau legate de asta, nu?
Sovieticii nu sunt atât de uniți pe cât se crede.
O parte a Armatei Roșii, autointitulată {y:i}Novaia Svoboda...
"Noua Libertate", a pus mâna pe bombă...
și vrea s-o detoneze pe teritoriu american.
Planul lor e să facă multe victime printre civili.
Omul e la fel de crud pe cât e de creativ.
Noua Libertate are agenți infiltrați în SUA.
McCarthy e un idiot, dar, din nefericire, asta nu înseamnă că se înșală.
Noua Libertate își contactează agenții...
prin coduri infiltrate în ziare și reviste...
și aici intervii tu.
John, ce te scoate în evidență...
e faptul că ești...
cel mai bun spărgător de coduri pe care l-am văzut.
Ce anume vrei să fac?
Să studiezi o serie de periodice.
Scanează fiecare număr, găsește coduri ascunse și descifrează-le.
Așează bărbia pe aparat.
- Privește în lumină. - Puls 88, constant.
S-ar putea să te deranjeze un pic.
Te pișcă puțin, nu?
Tocmai ți-a implantat o diodă cu radiu.
Stai liniștit, nu e periculoasă.
Izotopul se descompune controlat.
Ca rezultat, numerele astea se schimbă în timp.
Sunt codurile de acces la locul de lansare.
Am ajuns spion?
MAMĂ! PĂZEȘTE-TE ÎMPOTRIVA ZILELOR "PERICOLUL MIZERIEI"!
Vino!
Trebuie să fii foarte important.
E în regulă, Mike.
La ce lucrezi?
E secret.
Toți au așteptat jumătate de oră.
- Pentru? - Curs.
Azi n-ați fost la curs.
Bănuiesc că...
nu mi s-a simțit lipsa.
Problema pe care ați lăsat-o pe tablă...
am rezolvat-o.
- Ba nu. - Nici nu v-ați uitat.
N-am spus despre câmpurile vectoriale că sunt funcții raționale.
Soluția ta e elegantă.
Deși în această situație...
e incorectă.
- Tot aici ești. - Tot aici sunt.
De ce?
Mă întrebam, profesore Nash...
dacă vă pot invita la cină.
Mâncați, nu?
Da, uneori.
O masă pentru o persoană. Prometeu înlănțuit...
cu pasărea dându-i târcoale, știi cum e.
Nu, n-ai de unde să știi.
Lasă adresa la birou. Vin să te iau vineri...
și mergem să mâncăm.
Încă ceva. Ai un nume sau trebuie să-ți spun tot "domnișoară"?
D-le guvernator...
- v-o prezint pe... - D-ra Alicia Larde.
D-le profesor, vă rog. Dv. și guvernatorul.
O clipă! Îmi cer scuze.
Vreau o copie. E prima mare întâlnire.
Deci, voi, băieții, trebuie să arătați bine...
o stare ce nu vă caracterizează în general.
Așa. E mai bine.
- Îl surprind. - Fă asta în continuare.
D-le profesor.
Dumnezeu trebuie să fie pictor.
Altfel, de unde am avea atâtea culori?
Ești pictoriță?
Nu asta am spus...
dar, da, sunt.
Poftim.
Eu.
Partenera ta.
Încearcă interacțiunile umane și comportamentul social.
E un plan bun.
Mi-ar plăcea șampania.
Mă găsești afară.
Mă duc să aduc șampania.
Mulțumesc.
Mulțumesc pentru asta.
Păstreaz-o!
Cred că hotărârile se iau cu noroc.
- Tu? - Nu.
Nu cred în noroc.
Dar cred în atribuirea de valori lucrurilor.
Odată, am încercat să le număr.
Am ajuns până la 4.348.
Ești extrem de ciudat.
Pun pariu că ai succes la fete.
Suntem doi ciudați.
Alege o formă.
Ce?
Alege o formă, un animal, orice.
Bine.
O umbrelă.
Încă o dată.
- Bine. Ce vrei? - Fă o caracatiță.
VIAȚĂ ARTIFICIALĂ, TREI ZILE
rece - bine - mai bine - cel mai bine
Cum ne-am pensionat în 15 ani cu 300 $ pe lună
VIAȚĂ ARTIFICIALĂ, TREI ZILE
VIAȚĂ ARTIFICIALĂ
STRICT SECRET
Nu vorbești prea mult, nu?
Nu pot vorbi despre munca mea, Alicia.
Nu mă refer la muncă.
Îmbunătățirea interacțiunilor umane...
pentru a deveni sociabile necesită un efort uriaș.
Am tendința de a grăbi schimbul de informații...
fiind direct.
- Deseori, rezultatul nu e plăcut. - Hai să vedem!
Bine.
Te găsesc atrăgătoare.
Comportamentul tău agresiv îmi arată că și tu simți același lucru.
Dar ritualul cere să continuăm activitățile platonice...
înainte de a face sex.
Continuu cu aceste activități...
dar adevărul e...
că nu vreau decât să facem sex cât se poate de repede.
Acum o să-mi dai o palmă?
Cum ți s-a părut?
BOGĂȚII ARTISTICE DIN ANZI
SUA - vechi
Ce faci?
Încerc să izolez anumite modele care apar în timp în periodice.
Tu?
Vorbiți ciudat, d-le Nash.
Vă cunosc?
Unchiul meu spune că sunteți inteligent, dar nu și politicos...
și că n-ar trebui să mă supere răutățile dv.
Cine e unchiul dv.?
Colegul de cameră risipitor...
se întoarce.
Vino încoace, Charles.
Sora mea a murit într-un accident.
Nu prea departe, Marcee!
Soțul ei era prea beat ca să știe că e prea beat ca să conducă.
Am luat-o la mine.
- E așa de mică. - E tânără. Așa sunt toți.
Lucrez la Harvard...
în atelierul marelui autor.
Idiotul de D.H. Lawrence.
Cred că ar trebui să-ți cumperi o carte nouă.
Am citit multe despre tine.
Ce mai faci, John?
La început, munca mea aici a fost banală...
dar a apărut o nouă misiune și...
Nu-ți pot da detalii.
Strict secret? Acțiuni secrete?
Ceva de genul ăsta.
- Și... - Da?
Am cunoscut o fată.
- O ființă umană? - Homo sapiens.
- Bipedă? - Da. Și, contrar probabilităților...
mă găsește atrăgător din mai multe puncte de vedere.
Doamne, e minunat!
Deși nu are gusturi.
- Să mă însor cu ea? - Doamne, sigur.
Totul merge bine. Slujba e bună. Am suficienți bani.
Asta pare a fi decizia bună.
Dar cum știi sigur?
Nimic nu e sigur, John.
E singurul lucru sigur pe care-l știu.
Bună seara.
Alicia, nu fi supărată. Am pierdut noțiunea timpului...
la muncă.
Îmi cer scuze.
N-am avut timp să-l împachetez.
La mulți ani.
Fațetele refractive ale sticlei creează dispersie pe tot spectrul de lumină...
și când te uiți înăuntru vezi...
Toate culorile.
Mai știi când spuneai că Dumnezeu trebuie să fie pictor, din cauza culorilor?
Ai spus asta acasă la guvernator.
Nu știam că mă asculți.
Te ascultam.
E superb.
Alicia, relația noastră garantează o afecțiune pe termen lung?
Am nevoie de o dovadă, de date empirice verificabile.
Iartă-mă, lasă-mă o clipă...
să-mi redefinesc noțiunile feminine de romantism.
O dovadă?
Date verificabile.
Bine.
Cât de mare e Universul?
Infinit.
De unde știi?
- Toate datele indică asta. - Dar a fost dovedit?
Nu l-ai văzut. De unde știi sigur?
Nu știu, dar cred.
La fel e și cu dragostea.
Acum...
partea pe care n-o știi...
e dacă vreau să mă mărit cu tine.
Zâmbește la aparat!
Bravo!
Felicitări!
Arăți superb.
Bună, ce mai faci?
- Pa! - La revedere!
Aveți grijă!
CAMBRIDGE - OCTOMBRIE 1954
Guvernul SUA - 73864D
Urcă. Repede!
Ne urmăresc.
- Cine ne urmărește? - Misiunea a fost compromisă.
Jos!
Stai acolo.
- Ia asta. - Nu împușc pe nimeni.
- Ia arma! - Nu.
Rămâi în spate. Nu mișca.
John?
Bună.
Unde erai?
- Sol... - Da, am vorbit cu el.
A spus că ai plecat de mult de la birou.
De ce nu m-ai sunat?
Te simți bine?
Iubitule?
John...
te rog, vorbește. Spune-mi ce s-a întâmplat.
John, deschide ușa.
Deschide! Lasă-mă să intru!
Vorbește!
John!
Deschide ușa!
Aveți grijă la mașini, copii.
John.
William.
Nu pentru asta m-am angajat.
Când aud rateuri de mașină sau uși izbite...
Te înțeleg mai bine decât crezi.
Calmează-te, John.
Ascultă-mă. Ne apropiem de locația bombei...
în mare parte datorită ție.
Nu crezi că teama ta e un preț mărunt?
William, starea mea s-a schimbat.
Alicia e gravidă.
Ți-am spus că legăturile sunt periculoase.
Tu ai ales să te însori cu ea.
Nu te-am împiedicat.
Poți garanta siguranța tuturor...
doar continuându-ți munca.
O să demisionez.
Ba nu.
De ce nu?
Pentru că eu îi împiedic pe ruși să afle că lucrezi pentru noi.
Dacă nu mai lucrezi pentru mine...
nu te mai ajut nici eu.
Parcher!
John, te simți bine?
John?
Stinge-o! Stinge lumina!
De ce ai făcut asta?
- De ce aprinzi lumina? - Ce ai pățit?
Trebuie să te duci la sora ta.
Am lăsat mașina în spate. Ia-o pe Commonwealth, evită străduțele.
Rămâi în aglomerație.
John, nu plec nicăieri!
Când ajungi la sora ta, așteaptă să te sun.
- Ia-ți lucrurile. - Nu plec!
Termină!
Te rog, Alicia.
O să-ți explic când o să pot.
UNIVERSITATEA HARVARD CONFERINȚA NAȚIONALĂ DE MATEMATICĂ
Unchiule John!
Bună, micuțo!
Cineva are nevoie de o îmbrățișare.
Te-am văzut în program și m-am gândit:
"Cum să pierd discursul inimitabilului John Nash?"
Ce e?
Am probleme. Cred că am nevoie de ajutor.
Spune-mi, ce e?
Profesore Nash!
Bine ai venit!
După?
Vedem că zerourile funcției Riemann Zeta...
corespund singularităților...
în spațiu-timp...
Singularitățile în spațiu-timp...
Și teoria numerelor convenționale...
Dispare în fața explorărilor relativiste.
Uneori, așteptările noastre sunt trădate de numere.
Variabilelor nu li se pot atribui valori raționale.
Profesore Nash!
- Stai! - Profesore Nash?
Profesore Nash, să evităm un scandal, bine?
Ce vrei?
Mă numesc Rosen.
Dr. Rosen. Sunt psihiatru.
Iartă-mă, dacă nu par convins.
Vreau să vii cu mine, John.
Doar să discutăm.
Se pare că n-am de ales.
Ajutor! Să mă ajute cineva!
Ajutor!
Ajutați-mă! Lasă-mă!
Știu cine ești!
Nu!
Charles, sunt ruși!
Cheamă pe cineva!
- Sunt ruși! - Prinde-i piciorul.
Lasă-mă în pace.
Nu vă apropiați de mine!
Gata.
E mai bine.
Totul e în regulă aici.
Ai grijă la cap.
{y:i}John?
{y:i}Mă auzi?
Calmează-te.
Efectul Thorazinei trece mai greu.
Îmi pare rău că ești legat.
Ai un croșeu de dreapta formidabil.
Unde sunt?
La spitalul psihiatric MacArthur.
Mi se pare foarte improbabil.
Ai făcut o greșeală.
Munca mea nu are aplicații militare.
Ce muncă, John?
Nu știu nimic.
Nu e bine să ai secrete.
Charles?
N-am vrut să te implic în asta.
Îmi pare rău.
Charles?
Colegul de cameră risipitor e dat de gol.
"Mi-ai văzut numele pe listă"?
Ticălos mincinos!
Cu cine vorbești? Spune-mi ce vezi.
Cum se spune "Charles Herman" în rusă?
Cum se spune în rusă?
Nu e nimeni aici, John.
E chiar acolo.
Termină! Nu știu nimic!
Mă numesc John Nash.
Sunt reținut împotriva voinței mele.
Să sune cineva la Ministerul Apărării.
Mă numesc John Nash.
Sunt reținut împotriva voinței mele.
Ce a pățit?
John e schizofrenic.
Oamenii atinși de această boală sunt deseori paranoici.
Dar munca sa.
E implicat în conspirații.
Știu.
În lumea lui John, un astfel de comportament e acceptat...
și încurajat.
De aceea, boala lui a rămas netratată...
mai mult decât de obicei.
Cum adică? De cât timp?
Poate de când a terminat facultatea.
Cel puțin, atunci au început halucinațiile.
Ce vrei să spui? Ce halucinații?
Din câte știu eu, cel puțin una.
Un coleg de cameră imaginar, pe nume Charles Herman.
Charles nu e imaginar.
Sunt buni prieteni de când au fost la Princeton.
L-ai întâlnit vreodată pe Charles? A venit la voi?
Stă foarte puțin în oraș, ține discursuri.
- A fost la nunta voastră? - Avea cursuri.
I-ai văzut fotografia, ai vorbit cu el la telefon?
E ridicol!
Am sunat la Princeton.
Conform dosarelor lor, John a locuit singur.
Ce e mai probabil? Că soțul tău...
un matematician fără pregătire militară...
- .... e un spion ce se luptă cu rușii... - Vorbești de parcă ar fi nebun.
Sau că nu mai distinge realitatea?
Nu-l pot ajuta decât arătându-i diferența...
dintre realitate și imaginea din mintea lui.
Haide.
La ce lucra?
Munca lui e secretă.
Vorbea despre șeful lui...
un tip pe nume William Parcher.
Poate că dl. Parcher ne poate lămuri problema.
Dar nu pot ajunge la el fără autorizație.
Vrei să te ajut să obții date privind munca soțului meu?
John mă crede spion rus.
Asta crezi și tu?
- Ce a spus doctorul? - E bolnav?
Nu știu.
Vreau să văd la ce lucra John.
- Nu poți intra în biroul lui. - E secret, Alicia.
Stai.
Dumnezeule.
Doamne.
De ce n-ai spus nimic?
Alicia, John a fost întotdeauna...
puțin mai ciudat.
Spunea că sparge coduri.
- Erau informații secrete. - Strict secrete, ale armatei.
Asta făcea?
E posibil.
Mereu primim directive destinate numai câtorva indivizi.
- E posibil. - Posibil, dar puțin probabil.
În ultimul timp era mai agitat și când ai sunat...
Asta făcea în fiecare zi?
Tăia reviste?
Nu numai asta.
- Îmi pare rău. - Nu-i nimic.
Mi-ai lipsit.
Trebuie să discutăm.
Bine.
Alicia, m-am gândit...
și îmi dau seama că felul meu de a fi...
și incapacitatea de a discuta situația asta cu tine...
trebuie să-ți fi părut o nebunie.
Nu ți-am dat de ales.
Înțeleg...
- și îmi pare rău. - Nu-i nimic.
Totul va fi bine.
Trebuie să vorbim încet.
Se poate să ne asculte. Pot avea microfoane.
O să-ți spun totul acum.
Încalc protocolul, dar trebuie să știi...
pentru că trebuie să mă ajuți să scap de aici.
Am executat misiuni secrete pentru guvern.
Există o amenințare...
de proporții catastrofale.
Cred că rușii mă consideră foarte important.
De asta nu mă elimină.
Mă țin aici ca să mă împiedice să lucrez.
Du-te la Wheeler.
- Găsește-l pe William Parcher. - Oprește-te.
Oprește-te!
Am fost la Wheeler.
Bine.
Nu există nici un William Parcher.
Ba există. Am lucrat pentru el.
Ce ai făcut? Ai spart coduri?
Ai lăsat pachete pentru guvern în cutii poștale secrete?
De unde știi asta?
Sol te-a urmărit.
- I s-a părut inofensiv. - Sol m-a urmărit?
SECRET
N-au fost deschise niciodată.
Nu e adevărat.
Nu există nici o conspirație.
Nu există nici un William Parcher.
E doar în mintea ta.
Ai înțeles, scumpule?
Ești bolnav.
Ești bolnav, John.
John?
{y:i}Cod roșu.
{y:i}Dr. Rosen, cod roșu. Sala de observații 2.
John?
Implantul nu mai e.
Nu-l găsesc.
Nu mai e.
Coșmarul schizofreniei...
e că nu știi ce e adevărat.
Închipuie-ți...
că afli că oamenii și locurile...
și momentele cele mai importante pentru tine nu au dispărut, nu au murit...
ci, mai rău, nici n-au existat.
Prin ce iad ai trece?
Administrăm insulină.
8.42.
Cât de des?
De 5 ori pe săptămână, 10 săptămâni.
UNIVERSITATEA PRINCETON - DUPĂ UN AN
John vorbea mereu cu drag de șederea lui la Princeton.
Hansen conduce departamentul acum.
Ne tot reamintește asta.
Da.
John nici nu se apropie de campus. Îi e rușine.
Vrei asta?
Alicia, cum reziști?
Iluziile au dispărut.
Dacă ia medicamente și trăiește într-un mediu lipsit de stres...
Nu, cum te simți tu?
Deseori simt...
obligația de a sta.
Sau vina de a dori să plec.
Furie împotriva lui John, împotriva lui Dumnezeu și...
Dar...
apoi îl privesc...
și mă oblig să-l văd pe bărbatul cu care m-am măritat.
Și el devine acel bărbat.
S-a transformat în cel pe care-l iubesc.
Și eu m-am transformat în cea care-l iubește.
Nu se întâmplă mereu, dar...
e suficient.
Cred că John e un bărbat norocos.
E lipsit de noroc.
- Aici stăm. - Aici?
E aproape de serviciu.
John? Ai un oaspete.
Bună.
Sper că nu deranjez.
Salut!
- O țigară? - Nu, mulțumesc.
M-am lăsat.
- Bună! - Bună, John.
L-ai cunoscut pe Harvey?
- Nu e... - Liniștește-te.
N-are rost să fii nebun, dacă nu poți să te și distrezi.
Iisuse, John. Ar fi trebuit să știu.
Poftim.
- Le iau mai târziu. - Trebuie să le iei acum.
- Să-ți aduc ceva? - Nu-i nevoie.
Bine.
Eram la niște cursuri în oraș.
Mă întorc diseară.
Bender voia să treacă...
să te vadă. Să te salute.
E prea sensibil?
Da.
Probabil că și eu aș fi.
Dar eu nu pot scăpa de mine.
Încerc să rezolv ipoteza Riemann.
Da?
Dacă îi uimesc...
trebuie să mă reprimească.
Dar mă încurcă medicamentele...
pentru că e greu...
să găsești soluția.
John, ar trebui s-o iei mai ușor.
Mai sunt și alte lucruri în viață, pe lângă muncă.
Care anume?
La ce te gândești?
Ce fac oamenii?
E viața, John.
Activități există, dă-le un scop.
Ai putea să ieși din casă.
Poate...
să și vorbești cu oamenii.
Ai putea să duci gunoiul.
Și mai e câte ceva în...
Cu cine vorbeai?
Cu gunoierul.
Gunoierii nu vin noaptea.
Pe aici vin.
Iartă-mă.
Medicamentele?
Nu știu ce să fac.
Mama o să mai țină copilul pentru o vreme.
Pot să lucrez trei ore suplimentare.
Mă duc la culcare.
Noapte bună.
Mă bucur să te văd, John.
A trecut ceva vreme.
Parcher?
Da, d-le.
Nu ești adevărat!
Ba da. Nu fi ridicol!
Eu n-aș lua-o încolo.
Trebuie să te întorci la muncă.
Bomba a fost amplasată în SUA.
Știind că nu trebuie să ieși în evidență, "Mahomed"...
am adus muntele la tine.
Am localizat bomba undeva pe coasta de est.
Dar încă nu știm cu precizie unde e.
Codurile lor sunt tot mai complexe.
Uite, John!
Ce?
- Dr. Rosen a spus... - Șarlatanul ăla!
"Evadare schizofrenică din realitate", nu? Aiureli psihologice!
Uită-te la mine, John!
Uită-te la mine!
Îți par o închipuire?
La Wheeler nu figurezi nicăieri.
Crezi că avem liste cu personalul?
Îmi pare rău că ai trecut prin așa ceva.
Am depus eforturi serioase ca să te aduc înapoi.
Te pot readuce pe postul tău la Wheeler.
Pot spune lumii ce ai făcut.
Am nevoie de tine acum, soldat.
Mă temeam că nu ești adevărat.
Princeton, New Jersey - aprilie 1956
Vine furtuna.
Mă duc să strâng rufele.
Îi umplu cada.
E în regulă.
În regulă.
John!
Aproape că am reușit. Charles, ai grijă de copil.
Nu!
- Charles era cu el. Nu era nici o problemă. - Nu e nimeni aici.
Nu e nimeni aici!
I-au făcut injecții de camuflare.
Eu îl văd datorită unor substanțe eliberate în sânge...
de implantul dizolvat.
Nu-ți puteam spune, trebuia să te protejez.
Alicia!
- Nu! - Cu dr. Rosen, vă rog.
Trebuie s-o oprești, John.
Las-o în pace!
- Cu cine vorbești? - Nu e vina ei.
- Iar o să ne dea de gol. - Ba nu.
O să te întorci la spital.
- Răspunde! - O să moară mulți oameni.
Alicia, te rog, lasă telefonul jos.
- Nu pot permite asta. - Alo?
Cu dr. Rosen. E la birou?
Îmi pare rău, John.
Nu!
- Știi ce ai de făcut. - Lasă-mă în pace.
- Prezintă un risc prea mare. - Lasă-mă!
N-am vrut să te rănesc.
Termin-o! Știe prea multe.
Unchiule John?
Ai grijă de ea, idiot jalnic, sau am eu grijă de tine.
John, fă ce-ți spune!
Mișcă, soldat!
Acum.
Unchiule John?
John, te rog!
Acum!
{y:i}Alicia și Charles nu coexistă {y:i}în același câmp interactiv.
{y:i}Parcher și Charles...
{y:i}Charles și Marcee nu pot coexista cu Alicia.
{y:i}Înțeleg.
Ea nu îmbătrânește niciodată.
Marcee nu poate fi adevărată. Nu îmbătrânește deloc.
Acum îi vezi?
Da.
De ce n-ai mai luat medicamente?
Pentru că nu puteam lucra.
Nu puteam avea grijă de copil.
Nu puteam...
Nu-mi puteam satisface soția.
Crezi că e mai bine să fii nebun?
Va trebui să începem cu doze mai mari de insulină și cu un medicament nou.
Nu.
- Trebuie să existe și altă soluție. - Schizofrenia e degenerativă.
În unele zile nu apare nici un simptom, dar, în timp, e tot mai rău.
E o problemă, atâta tot.
O problemă fără soluție. Iar eu rezolv probleme.
Nu e matematică.
Nu poți găsi o formulă care să schimbe felul în care vezi lumea.
- Trebuie să-mi folosesc mintea. - Nu sunt teoreme sau demonstrații.
- Nu există ieșiri logice. - De ce?
Pentru că problema e tocmai în mintea ta.
Pot să fac asta.
Pot s-o rezolv. Îmi trebuie doar timp.
E copilul?
Copilul e la mama, John.
Fără tratament...
fanteziile te vor controla...
întru totul.
Ești gata?
Rosen așteaptă afară.
Nu pot să mă întorc la spital.
Nu vin acasă.
A spus că, dacă vei reacționa așa...
pot semna eu actele de internare.
Poate că n-o să le semnezi.
Poate că o să-mi lași puțin timp.
O să încerc să rezolv problema.
Orice ai face...
Rosen are dreptate într-o privință.
N-ar trebui să stai aici.
Sunt un pericol.
Mi-ai fi făcut rău, John?
Nu știu.
Ar trebui să-l lași pe dr. Rosen să te ducă la mama ta.
Mi-a spus să plec.
Înțeleg.
Rosen vrea să-l sun dacă încerci să mă omori.
Vrei să știi ce e adevărat?
Asta.
Asta e real.
Poate că partea...
care știe când visezi și când nu...
nu e aici.
Poate că e aici.
Trebuie să cred...
că ceva extraordinar e posibil.
Universitatea Princeton - după două luni
Vino!
Salut, Martin.
Iisuse Christoase!
Nu.
Pe ăsta nu-l am. Complexul martirului are o formă cu totul diferită.
Am auzit ce s-a întâmplat și...
am vrut să-ți scriu, te-am căutat la MacArthur...
dar plecaseși, și...
E fostul birou al lui Helinger.
Da.
I l-am furat.
Se pare că ai câștigat, până la urmă.
S-au înșelat, John. Nimeni nu câștigă.
Ia loc, te rog.
Mă bucur să te văd.
Ce te readuce la Princeton?
Îmi pare rău, trebuie să-i spui.
Spune-i că ești un geniu. Ești un geniu!
Spune-i că munca ta e vitală. Te rog!
Se poate să ignorați ce am făcut?
Sigur, doar suntem prieteni.
Asta suntem, Martin? Prieteni?
Sigur că da.
Sigur. Asta am fost mereu.
Eu și Alicia credem...
că încadrarea în comunitate...
m-ar putea ajuta.
Că un anume nivel de atașament, locuri și oameni cunoscuți...
m-ar ajuta...
să scap...
de iluziile pe care le am.
Cer foarte mult și acum, că am venit...
sunt sigur că vei spune nu.
Dar aș fi vrut să mai stau pe aici.
Ai nevoie de un birou?
Nu.
Nu, pot lucra în bibliotecă.
Tipul încearcă să intre în bibliotecă...
- dar nu are acte. - De ce nu se citesc memo-urile?
Apoi își iese din minți.
Nu ești adevărat!
Nu există nici o misiune.
Rahat!
Nu ești adevărat!
Asta ești, soldat? Un demon nefolositor?
Dementul satului?
- Nu sunt soldat. - O să ajungi la închisoare!
Bătrân, inutil, neputincios.
Nu e nici o misiune.
În timp ce tu te vei legăna și vei saliva, lumea se va face scrum.
Nu ești adevărat!
Vorbești cu mine, soldat.
Nu e nici o misiune! Nu sunt soldat!
E în regulă, John.
Am auzit ce s-a întâmplat. Îmi pare rău.
- Nu sunt soldat. - John. Nash!
Nash, e în regulă.
Nash.
Doamnelor și domnilor, marele John Nash!
John?
{y:i}Să le fi văzut fețele!
Toată lumea mă privea.
Știi că stresul declanșează iluziile.
Știu.
Dar în drum spre casă...
Charles a fost cu mine.
Uneori mi-e dor de discuțiile cu el.
Poate că Rosen are dreptate.
Poate ar trebui să mă întorc la spital.
Nu. Vino aici!
Mai încerci și mâine.
Nu mă poți ignora la nesfârșit.
Mi-ai fost un prieten bun.
Cel mai bun.
Dar nu mai vorbesc cu tine.
Nu pot.
E valabil și pentru tine, micuțo.
Adio.
Aș vrea să știu dacă pot asista la cursul dv.
E o onoare, profesore Nash.
S-a întâmplat ceva?
E primul meu curs.
Bună dimineața...
tinere minți nerăbdătoare.
N-o să țină, John.
Te faci de râs.
E patetic!
Tu ești patetic!
Mi-e rușine pentru tine.
Doamne!
Vii? O să întârzii.
- Tată, mi-ai luat cartea. - Poftim?
- Mi-ai luat cartea. - Da.
Mulțumesc.
- La revedere. - Pa.
Ne vedem diseară.
Pa, iubitule.
Universitatea Princeton - octombrie 1978
Ai rezolvat teoria Riemann?
Ce părere ai?
E o analogie cu extensiile noncomutative ale lui Frobenius.
Așa e.
Dar nu funcționează decât sporadic, deci, nu. Dar...
cred că fac progrese.
Ești John Nash, nu?
- Toby Kelly. - Salut.
Ți-am studiat lucrările scrise la Princeton.
Să găsești ceva cu totul original, cum ai făcut tu...
Eram tânăr.
Am dezvoltat o teorie.
Cred că pot dovedi...
că extensiile Galois ocupă spații.
Că totul e conectat. Că totul e inclus în același subiect.
Când ai mâncat ultima oară?
- Poftim? - Știi, mâncare.
Soția mea...
adoră maioneza.
Mulțumesc.
Continuă.
Elementul logic...
e în cele două categorii.
Alicia!
Se apropie cu o viteză maximă de...
să spunem 15 km pe oră.
Pe roata bicicletei "B" e o muscă...
care poate zbura cu 30 km pe oră...
și care pleacă de pe roata lui "B" către roata bicicletei "A"...
zburând între ele până când cele două biciclete se ciocnesc...
și biata muscă e strivită.
Aici e important să te concentrezi și să înțelegi...
cu ce ai de-a face. Matematica e foarte clară...
și e o formă de artă, orice ți-ar spune oamenii...
mai ales cei de la biologie. Nu-i asculta!
Să mă întorc la problema noastră. S-ar putea să fur asta...
să scriu o carte și să devin celebru.
Mă gândeam să predau.
O clasă cu 50 de studenți poate descuraja pe oricine.
În plus, ești un profesor groaznic.
Oamenii se vor obișnui cu mine.
Speram să mai pot fi de folos cu ceva.
Cum rămâne cu...
Știi tu.
Au dispărut?
Nu, n-au dispărut.
Poate că nu vor dispărea niciodată.
Dar m-am obișnuit să-i ignor și cred că mă lasă în pace.
Crezi că așa e cu toate visele și coșmarurile, Martin?
Trebuie să le hrănești, ca să rămână în viață?
Dar te bântuie, totuși.
Sunt trecutul meu. Toți suntem bântuiți de trecut.
La revedere.
O să vorbesc cu șefii departamentului.
Poate la primăvară.
Nash.
Ți-e frică?
Îngrozit.
Înspăimântat. Înțepenit.
Stupefiat de tine.
Ar fi bine s-o suni pe Alicia, altfel...
- O sun. ...o să am probleme.
- Mulțumesc. - La revedere.
- O zi bună. - La revedere.
Universitatea Princeton - martie 1994
Lucrările la mine, d-le Bayer.
Profesore Nash?
- Îl vezi? - Da.
Sigur?
N-ai îndoieli? E în câmpul tău vizual?
Bine.
Iartă-mă, dar întotdeauna sunt suspicios cu oamenii noi.
- Pe săptămâna viitoare, profesore. - La revedere.
Acum, că știu că ești real, cine ești și cu ce te pot ajuta?
Profesore, sunt Thomas King.
Thomas King?
Am venit să vă spun că sunteți propus la premiul Nobel.
Iartă-mă, dar sunt surprins.
În ultimii ani, echilibrul dv. a devenit piatra de căpătâi...
a economiei moderne.
Brusc, tuturor le place teoria.
Și celelalte proiecte ale mele, cum ar fi inserțiunile multiple?
Aplicarea problemei negocierii...
pentru licitația de spații de emisie sau în cazurile antitrust...
- Cazurile antitrust? - Da.
Nu m-aș fi gândit niciodată la asta.
Am ajuns cumva la un nivel de sinceritate vecin cu prostia?
- Nu. - Pentru că nu m-aș fi gândit la asta.
Vrei ceai?
Eu nu intru acolo. De obicei, îmi mănânc sandvișul în bibliotecă.
Hai, John, să bem niște ceai. E o zi măreață.
Majoritatea mărcilor de ceai comercializate nu sunt pe gustul meu.
Eu nu...
Există câteva ceaiuri din India de nord suficient de concentrate...
Îmi place aroma lor. N-am mai fost în sala asta...
de mulți ani. Oare ce fel de ceai servesc?
Mulțumesc, domnișoară.
Lucrurile s-au schimbat serios. Am un fiu de vârsta asta.
Harvard.
Credeam că nominalizările la premiul Nobel sunt secrete.
Credeam că afli doar dacă ai câștigat sau ai pierdut.
Așa se întâmplă în general, dar circumstanțele actuale sunt deosebite.
Premiile sunt substanțiale.
Necesită finanțări private și...
imaginea instituției Nobel e...
Înțeleg, ai venit să vezi dacă sunt nebun?
Să afli dacă aș strica totul în caz că aș câștiga?
Dacă aș dansa pe podium, dacă m-aș dezbrăca și aș cotcodăci ca o găină?
Da, ceva de genul ăsta.
Dacă v-aș face de râs?
E posibil.
Vedeți...
Eu sunt nebun.
Iau cele mai noi medicamente...
dar tot mai văd lucruri care nu există.
Doar că nu le bag în seamă.
E ca un regim pentru minte, aleg să nu-mi satisfac unele apetite.
Cum ar fi pofta mea de modele.
Poate apetitul de a-mi imagina și de a visa.
Profesore Nash.
Mă bucur să te văd, John.
Mulțumesc.
- E o onoare, d-le. - Mulțumesc mult.
E un privilegiu, profesore.
Profesore.
- Bravo, John. - Mulțumesc, Tom.
Mulțumesc.
Mulțumesc, Ed.
A fost cu totul neașteptat.
Decernarea premiului Nobel - Stockholm, Suedia
Decembrie 1994
{y:i}Mulțumesc.
{y:i}Întotdeauna am crezut în numere.
{y:i}În ecuații și în argumente logice {y:i}ce duc la rațiune.
{y:i}Dar după ce le-am urmărit o viață...
{y:i}întreb ce e cu adevărat logic?
{y:i}Cine decide ce e rațional?
{y:i}Călătoria mea m-a dus prin domeniul fizic...
{y:i}prin cel metafizic...
{y:i}printre iluzii...
{y:i}și înapoi.
{y:i}Și am făcut cea mai importantă {y:i}descoperire a carierei mele.
{y:i}Cea mai importantă descoperire din viață.
{y:i}Doar în ecuațiile misterioase ale iubirii...
{y:i}poate fi găsită o rațiune logică.
{y:i}Sunt aici, în seara asta, datorită ție.
{y:i}Ești rațiunea existenței mele.
{y:i}Ești întreaga mea rațiune.
{y:i}Mulțumesc.
Mă bucur că te-am cunoscut.
O să chem mașina, tată.
La revedere.
- Ești gata de drum? - Da.
Într-adevăr, da, te rog.
Mulțumesc mult.
Mulțumesc.
Ce e? Ce s-a întâmplat?
Nimic.
Absolut nimic.
Vino cu mine, domnișoară.
Am mașina afară. Vrei să ne plimbăm?
Unde mergem?
Teoriile lui Nash au influențat comerțul mondial,
relațiile de muncă și au dus la descoperiri în biologia evoluționistă.
John și Alicia Nash trăiesc în Princeton. John lucrează constant
la departamentul de matematică. Și acum merge zilnic pe jos până în campus.
Subtitles by SOFTITLER