LOVEC DÉMONŮ
"Hlavní kancelář FBI, Dallas, Texas, 22:25 hod."
Co dělá venku ta sanitka?
Nevím. Zjistím to.
- Dobrý večer. - Jak to jde? - Nemůžu si stěžovat a ani nebudu.
- To je on? - Jo.
Možná je to jen magor, ale chtěl jsem vás radši zavolat.
- Vyžádal si mě podle jména? - Ne.
Chtěl toho, kdo dělá případ Boží ruka, že má nějaké informace.
- Neříkal jaké? - Ne, že bude mluvit jen s vámi.
Vy máte na starosti případ Boží ruka?
Přesně tak. Wesley Doyle.
Tady jste na fotce s maminkou?
Byl bych rád, kdybyste mi nebral věci ze stolu.
Promiňte mi to. Už jsem tu chvíli čekal.
Prohlídl jsem si všechny vaše medaile a diplomy.
Snad nevadí, že jsem koukal i na ně.
Takže...
- Co si přejete, pane...? - Meiks.
Jmenuju se Fenton Meiks.
Možná to bude vypadat trochu šílený, ale...
Já vím, kdo je ten vrah, co si říká Boží ruka.
To mě zajímá.
Kdo?
Ještě jste mě ani nevyslechl a už mi nevěříte.
Čím to je?
Protože se nestává, že někdo přijde a řekne, kdo je vrah.
Pravda někdy odporuje zdravému rozumu, agente Doyle.
A kdo je to tedy?
Můj bratr.
Jak jste na to přišel?
Zavolal mi.
Včera večer.
Haló.
Démoni přebírají vládu nad světem.
Adame?
Nedokážu je zneškodnit všechny. Jsou všude. Nezvládám to!
- Promluvme si o tom, Adame. - Není o čem mluvit!
Je po všem. Kdyby se něco stalo,
musíš mě vzít do Růžové zahrady. Tos slíbil. Vzpomínáš?
- Ale to je přece... - Vzpomínáš?
Nezapomeň, žes to slíbil!
V Meatu?
Tam se to všechno stalo.
Je to asi 200 mil odsud, na sever od Abilene.
Proč jste odjel do Thurmanu?
Abych Adama pohřbil v Růžové zahradě.
Proč byste to dělal?
Slíbil jsem mu, že to udělám. Už před mnoha lety.
To je pořádně divoká historka, pane Meiksi.
Nechápu, co to má do činění s mým případem.
Adam je Boží ruka, ten vrah, agente Doyle.
Je to ten, kterého hledáte.
To vám řekl, než vás požádal, abyste ho odvezl do Thurmanu?
- O tom jste pomlčel. - Ještě jsem neskončil.
- Ono toho je víc? - Mnohem víc.
Omluvte mě na chvilku.
Kancelář šerifa v Meatu.
Můžu mluvit se šerifem? Tady agent Wesley Doyle z FBI.
Momentálně tu není. Můžu vám nějak pomoct?
Mám tu v kanceláři jednoho muže, nějaký Fenton Meiks.
Fenton Meiks? Co ten tam dělá?
Vy ho znáte?
No jo, kvůli němu tu dneska byl pěknej virvál.
Ukradl sanitku a taky mrtvolu svého bratra.
Sedí ten můj příběh?
Jo, sedí.
Takže jsem teď zatčen?
To byste měl být.
Ale šerif vám to promine. Když tu sanitku dovezete zpátky,
nikdo vás z ničeho neobviní.
Není nad malý město.
Takhle jste si to zavařil jen proto, abyste mi učinil doznání?
Přišel jsem, protože už nedokážu žít s tím, co vím.
Co přesně víte?
To je vaše matka, že?
- Ano, je. - Já to věděl.
Máte stejné oči.
Nevrátíme se k vašemu příběhu?
Proč si myslíte, že váš bratr je vrah Boží ruka?
Vím, že to udělal.
Jak to víte?
Začalo to tenkrát v Thurmanu.
Někdy kolem léta roku 1979.
Tu radost já, já, já, já ve svém srdci mám.
Ty máš říct: "Kde?"
- Já tu písničku nechci zpívat. - Nemusíš. Jen řekni: "Kde?"
Tak jo. Kde?
Teď ne. Já ti ukážu, až to bude.
Tu radost já, já, já, já ve svém srdci mám...
- Kde? - Ve svém srdci mám...
- Kde? - Ve svém srdci mám.
Tu radost já, já, já, já ve svém srdci mám už napořád.
A jestli se to ďáblu nelíbí, ať si sedne na bodák...
- Au! - Sedne na bodák...
- Au! - Sedne na bodák,
jestli se to ďáblu nelíbí, ať si sedne na bodák, a hned!
Co to bylo za holku, jak se poblila?
Katie Hagenová. Ale jinak je moc pěkná.
- To byl ale fakt humus. - To jo.
Poblila celou podlahu. A jak pak ředitel uklouzl...
Bydleli jsme hned za thurmanskou městskou růžovou zahradou,
v domku, kde v 50. letech bydlívali zahradníci.
Táta ho výhodně koupil, když se s mámou brali.
Nečekanou náhodou došlo k nebezpečné situaci.
Lana, kterými byl aligátor upoután...
Adam byl o tři roky mladší než já.
Maminka nám umřela při jeho porodu,
takže jsem se o něj staral v podstatě odjakživa.
Náš táta pracoval jako opravář v Jupiteru.
Většinou se vracel v půl šesté a večeřeli jsme společně.
- Ahoj, děcka. - Ahoj, tati.
Tady něco pěkně voní.
- Jak ti to dneska šlo? - Dobrý to bylo.
Pojď jíst.
Kroť se, tygře. Nech taky něco nám.
- Já mám hrášek rád. - To je správný.
Ale dávej si pozor, ať z tebe není kulihrach.
- Jak dopadla písemka z matiky? - S odřenýma ušima.
Mně taky matika nikdy moc nešla. Bez kalkulačky nezvládnu nic.
Ale příští týden bude další písemka, a těžší.
Tak se tolik nekaboň.
Víš co? O víkendu na to sedneme
a uvidíme, jak to společně zvládneme.
Hele, Fentone. Nepůjdeme zítra po škole na "Nešiky"?
- To už jsme viděli. - Já na to chci jít znovu.
Ne, půjdeme na "Válečníky".
- To je nepřístupný. - Proklouzneme tam.
Máte vyčištěné zuby?
Určitě, Adame? Tak dechová zkouška.
- Tati! Já si je čistil! - To byla legrace, ty bambulo.
Neboj, Fentone, vím, že už jsi na pusinkování velkej.
- Tak, kluci, dobrou noc. - Ať nás blechy štípou celou noc.
Přesně tak.
- Mám vás rád, kluci. - My tebe taky, tati.
- Dobrou, tati. - Dobrou noc, Curtisi.
Já chci jít znovu na "Nešiky".
Tak si jdi na "Nešiky" a já půjdu na "Válečníky".
- Já chodím nerad do kina sám. - To máš blbý.
Prosím.
Tak jo, hlavně už si koukej lehnout.
To byla naše rodina. Jen my tři.
Všichni naši příbuzní umřeli, byli jsme sami.
Ale nám to bylo jedno. Nikoho jsme nepotřebovali.
Bylo nám spolu dobře. Až jednou...
- Fentone, vzbuď se. - Tati? - Adame, vstávej.
- Musím vám něco říct. - Co se stalo? - Neboj.
Adame, prober se a poslouchej.
Teď oba dobře poslouchejte. K něčemu došlo.
Řekl, že měl té noci vidění. Vidění od Boha.
Navštívil ho anděl, sdělil mu pravdu o tomto světě
a zjevil mu neobyčejný záměr, který má Bůh s naší rodinou.
Nadchází konec světa. Už je blízko. Anděl mi to zjevil.
Mezi námi jsou démoni.
Ďábel je sem poslal do poslední bitvy. Ta už probíhá,
ale nikdo o tom neví, jen my a lidé jako my.
- Já se bojím, tati. - Nemáš se čeho bát, tygře.
Nás si vyvolil Bůh. On nás ochrání.
Přidělil nám mimořádný úkol.
Nebudeme se těch démonů bát, budeme je zneškodňovat.
Budeme je brát jednoho po druhém a vyrazíme je z tohohle světa.
To s námi Bůh zamýšlí. Anděl nás nazval "Božíma rukama".
- To jsme jako supermani? - Správně.
Jsme rodina supermanů, kteří pomůžou zachránit svět.
Ale tati, to je přece nesmysl.
Já vím, že to tak vypadá, ale je to pravda.
A jaké máme nadpřirozené schopnosti?
Dokážeme vidět démony, to jiní lidé nedovedou.
A Bůh nám pošle tři zbraně, kterými je zneškodníme.
Kouzelné zbraně?
Asi ano.
- Kdy je dostaneme? - Anděl jenom řekl, že brzy.
Nic víc mi neřekl, jen ještě...
nikomu říkat. Žádným lidem.
Tím bychom ohrozili je i sebe.
Fentone?
Neboj, to je v pořádku. Je těžké se v tom vyznat.
Nechtěl jsem vám o tom říkat, dokud se v tom nevyznám sám.
Ale anděl mi řekl, že to mám udělat hned.
Fentone?
Nevěděl jsem, co mám říct ani jaký z toho mám mít pocit.
Pochopil jsi to? Nadchází Soudný den.
Byl v tom takový zmatek, že se v tom nedalo vyznat.
Brzy už budeme všichni v nebi. Ty, já, Adam. S maminkou.
- Ještě jsem si to neuvědomoval. - Ona na nás v nebi čeká.
Ale můj šťastný svět byl nohama vzhůru a tam dole byla temnota.
Hodně velká temnota.
- Bůh si nás vyvolil. - Nešlo mi to do hlavy.
Adame! Fentone!
Koukejte vstávat, kluci!
Dobrýtro, děcka. No tak, lenochu.
Už je pozdě. Zaspali jsme.
Jdeme. Oblečte se. Musím do práce.
Cestou vás hodím do školy.
Co je s tebou?
Nic.
Dej mi kousnout.
Nikdo z nás se o tom nezmínil.
Jen se nám to zdálo, byl to zlý sen.
Nic tak šíleného se nemohlo stát doopravdy.
Všechno bylo v pořádku, tak jako dřív.
Mějte se. A neříkejte nikomu, co jsem vám včera v noci vypravoval.
Neřekneme, tati. Ahoj!
Opište si tuhle větu. Uděláme si její rozbor.
"Dívka v modrých šatech..."
Odmítal jsem tomu uvěřit.
Celý následující týden jsem také prožil jako ve snu.
Když třeba táta začal domů nosit ty "kouzelné" zbraně.
Jel právě do práce,
když ho Bůh oslovil.
Opatrně.
Pořád ale nechápu, k čemu jsou ty rukavice.
Jako v nekonečně dlouhém snu.
Kluci! Podívejte na to.
Máme je všechny. Teď už to nebude dlouho trvat.
Včera v noci se mi zase zjevil anděl a řekl mi,
že nám Bůh už brzy pošle seznam prvních sedmi démonů.
To nebyla pravda. To prostě nebylo možné.
Musel jsem to přečkat.
Pojď sem, Fentone.
- Myju nádobí. - To počká.
Chci si s tebou promluvit.
Vím, že je to pro tebe těžké,
srovnat se s tím, co se v tomhle týdnu stalo. A je mi to líto.
Ale Bůh si to tak přál a my Boha musíme poslouchat.
- Možná se ti to jen zdálo. - Nezdálo se mi to.
Na něco takového bych sám nepřišel, hochu.
Možná...
Možná to nemáš v hlavě v pořádku.
Opravdu se to stalo, Fentone. Brzy to sám uvidíš.
O tom jsem s tebou chtěl mluvit. Mám ten první seznam.
Anděl se mu zjevil, když byl v práci.
Tati, tohle jsou jména lidí.
To jo, oni i jako lidi vypadají. Ale nejsou to lidi.
Anděl mi řekl, že když na ně dám ruce,
ukážou se ve své pravé podobě. Proto máme ty rukavice.
Chytím je a přinesu je sem s nasazenými rukavicemi,
a až už budou tady, rukavice si sundám a oni se ukážou.
Uvidíš. A pak uvěříš.
Snění jednou provždy skončilo. Všechno to byla pravda.
A já mu v tom musel zabránit.
Mohl jsem někomu povědět, co chystá.
Ale to jsem nedokázal.
Měl jsem ho rád, i když se zbláznil.
Hele, tati, já mám taky seznam.
- Kdes ho vzal, Adame? - Bůh mi ho dal.
Není Travis Shed ten kluk, co tě trápil ve škole?
Je to démon.
Řekni mi pravdu, Adame. Ten seznam sis udělal sám, viď?
- Ne, Bůh. - Adame.
Pojď sem. Ke mně.
A teď mě poslouchej. Takové věci si nemůžeš vymýšlet.
My zneškodňujeme démony. S tvým seznamem bychom zabíjeli lidi.
A to se nesmí. Ničit démony je správné. Zabíjet lidi je špatné.
- Promiň mi to, tati. - To nic.
Jen buď trpělivý.
Neboj, až budeš větší, dostaneš od Boha svůj vlastní seznam.
Běž si napsat úkoly.
Nezbývalo mi nic jiného než to nahlásit.
To se líp řeklo, než udělalo.
Táta nám slíbil, že nás ten večer vezme do kina.
Ale nevrátil se domů z práce.
- Kdy se táta vrátí? - Nevím.
- Myslíš, že ničí démona? - Všechno si to vybájil.
- Nevybájil. Je to pravda. - Poslouchej mě.
Ty kecy o démonech nejsou žádná pravda. Táta si to vymyslel.
- Nevymyslel. - Ale vymyslel.
Stejně jako Ježíška.
Víš, jak jsi ho loni nachytal, když dával dárky pod stromeček?
Tohle je totéž.
Adame, copak jsem ti někdy lhal?
Táta si to vymyslel. Ty jména patří normálním lidem. Chápeš?
- Proč by si to vymýšlel? - To nevím.
Ale myslím, že bysme měli zmizet.
Ty myslíš... jako utéct?
Půjdeš se mnou? Jen na chvilku.
- Já nechci být bez táty. - Já taky ne.
Ale možná budeme muset.
Proč?
Táta asi někoho zabije.
Pojď sem, hochu.
Potřebuju pomoct.
Tati?
Pojď sem, Adame.
Posviť sem.
Kdo je to, tati?
To je démon, synku.
Pojďte sem dovnitř, kluci. Nebojte se.
No tak, žádný strach.
Toho dne se mu zjevil Bůh a řekl mu, že čas nadešel.
Po práci zajel do Jacksonvillu,
asi 45 minut jihozápadně od Thurmanu.
Nikdy předtím tam nebyl, ale našel to snadno.
Bůh ho vedl.
- Cynthie Harbridgeová? - Ano?
Tati, nedělej to. Prosím tě, ne.
Fentone, kdybych tě toho mohl ušetřit, tak to udělám.
Ale jsme služebníci Boží a jeho vůli se musíme podřídit.
Neboj se, hochu.
Je to pravda?
Proč bych si to vymýšlel?
Kde je váš otec teď?
Mrtvý.
Pane, říkal jsem si, že už bych šel.
Jestli nepotřebujete, abych tu zůstal.
Ne.
To je v pořádku. Jen běžte.
Dobrou noc, pane.
Takže on tu ženu zabil přímo před vámi.
Ale z jeho pohledu to tak nebylo.
Nebral to tak, že zabil ženu, ale že zneškodnil démona.
Věřil tomu, že když na ni vložil ruce,
ukázaly se její hříchy.
Tati, ne! Prosím tě!
Ne, Adame.
Takhle to dělej.
Anděl podrobně popsal, jak se to má dělat.
Proč zrovna tady v Růžové zahradě?
Bůh to tak vybral. Asi jako když si vybral nás.
Neplač pro ni, Fentone. Ona nebyla člověk.
Copak jsi to neviděl, když jsem se jí dotkl?
Já to viděl, tati.
Tys ji zabil.
Já ji nezabil. Zneškodnil jsem ji. Ona byla démon.
Nebyl jsem si jistý, jestli to dokážu. I mně připadala jako žena.
Ale když jsem se jí dotkl, viděl jsem jen samé zlo.
A musel jsem to udělat.
Je mi líto, žes to neviděl taky. Příště to uvidíš.
Ty to chceš udělat znovu?
To je teď náš úkol. S tím se musíš smířit.
Nedovolím ti to.
Tomu nemůžeš zabránit. Konáme Boží dílo.
Já to řeknu!
Jestli to uděláš, někdo umře. To řekl anděl jasně. Rozumíš?
Odpověz, Fentone. Rozumíš?
- Takže jste to neřekl? - Ne. Měl jsem, ale bál jsem se.
Měl jsem svého otce rád, ale měl jsem z něj strach.
Už věříte, že můj bratr je ten vrah Boží ruka?
- Máte nějaký konkrétní důkaz? - V novinách jsem četl,
že ze šesti obětí se našlo jen jedno tělo. Je to tak?
- Četl jste to v novinách, ne? - To neznamená, že to je pravda.
V tomhle případě ano.
Tu první oběť našli zohavenou
a u ní vzkaz, že ho zahubila Boží ruka.
Po všech ostatních už zůstaly jen vzkazy. Žádná těla.
- Jak víte, že jsou mrtví? - Jistě to nevíme.
Ale v tom prvním vzkazu bylo, že další těla už nenajdeme.
Psal, že si je chce nechat.
Mám dost jasnou představu o tom, kde ta další těla jsou.
V té Růžové zahradě?
Proč jste mi to neřekl rovnou?
A vy byste mi věřil?
Pojďte.
Tu máte.
Co je to?
Nasaďte si je.
Nebo vám je nasadím sám.
Jdeme.
Já sám.
Povězte mi tedy,
proč jste za mnou nepřišel dřív?
Tady byste měl odbočit na východ na třicítku.
Jak jste mohl něco takového tak dlouho držet v tajnosti?
Asi jsem se tomu vyhýbal, protože jsem to tak chtěl.
Neřekl jste mi, proč máte v kanceláři tu fotku své matky.
Byla zavražděna jen pár dní po tom, co se to fotilo.
Zamordoval ji nějaký magor, někdo jako váš táta.
Chytili ho někdy?
Ne.
Proto jste začal dělat tuhle práci?
Tohle vám jde dobře. Nenapadlo vás někdy stát se policistou?
No, když jsem byl kluk.
Máte dobrý instinkt.
Policista potřebuje mít dobrý instinkt.
Víte, co mi teď říká ten můj?
Že přede mnou něco tajíte.
Co myslíte, že tajím?
Zkuste vyprávět dál, třeba na to přijdu.
Nestalo se ti nic, tati?
Nic se mi nestalo, synku. Už jsem tu!
Tati, proč Bůh dopustil, aby se mi to stalo?
Boha z toho neobviňuj. Jeho vina to nebyla.
Bůh to dopustil.
Bůh tě jen nechal samotného rozhodnout o tom, co uděláš.
- Nejsi přece loutka na nitkách. - Ne.
Bůh tě nenutí nic dělat. Chce, aby ses rozhodl sám.
Po té noci už byl klid.
Táta už o tom nemluvil. Adam taky ne.
Když uplynul měsíc, byl jsem přesvědčen, že je po všem
a že už bude všechno v pořádku.
- Ahoj. - Tak zatím.
Viděli jste včera seriál? Jak se Daisy předklonila?
Mně se líbí ten tlustej Šéf, ten je legrační.
Udělal bych cokoliv, abych viděl její kozy.
- Tys řekl "kozy". - Zmlkni, Adame.
Nechceš u nás přespat? Že bysme Coreymu obalili dům.
- Musím se zeptat táty. - Jestli chceš, máma mu zavolá.
- Tak jo. - Tak brzy nashle. - Ahoj.
- Co znamená "obalit"? - Pak ti to povím. Závodíme.
"Thurmanská Růžová zahrada"
Tak pojď!
Ne, obejdu to po silnici.
Tati?
Tady jsem.
- Čí je ta dodávka venku? - Naše. Nádhera, co?
Volala maminka tvého kamaráda. Řekl jsem jí, že dneska to nejde.
Poránu máme něco na práci.
Táta nám řekl, že se každému může někdy stát,
že zmizí, aniž by kdokoliv věděl, kam odešel a proč.
Prý se to stává tehdy, když si ho vezme Boží ruka.
Podle táty si nás nemohl všimnout nikdo, ani kamera ne.
Když jsme byli Boží ruce, byli jsme neviditelní.
- Co budeme dělat teď, tati? - Čekat.
Přece jsem vám říkal, že ho chytíme, až vyjde ven, ne?
Fentone?
Já to nedokážu, tati.
- Pak nedokážeš nikdy nic. - Já to dokážu, tati.
To se ví, tygře.
- Co když nás někdo uvidí? - Neuvidí.
Vždyť je den!
Říkal jsem vám, že jim Bůh zastře zrak.
Tamhle je, kluci.
- No tak, Fentone. - Tati, já nemůžu.
Ale můžeš. Jen běž.
Dělej, co ti říkám!
Prosím tě, Trixie!
Trixie, vylez! No tak, Trixie!
- Copak tam máš, chlapečku? - Mám pod vaším autem psa.
Tak se podíváme.
Pomoz mi, vem ho za nohy.
Dělej, vem ho za ty nohy!
No tak!
Edwarde Marchi.
Myslíte si, že ten pán nic neprovedl? Tak to jste na omylu.
Tebe nenapadlo, že o tom někdo ví, že ne?
- Ale Bůh tě viděl. - Tati, nedělej to! - Ticho!
A Božímu hněvu neujdeš!
Pořád nechápu, jak to, žes to zase neviděl.
Byl to vrah malých dětí.
Děcek.
To on je vrah. Musíme odsud pryč, Adame.
- Jak to myslíš? - Musíme utéct.
Říkal jsem ti, že na to možná dojde.
Já nechci utéct.
- Budeme muset. - Proč?
Poslechni mě, Adame. Táta zabíjí lidi.
- Nezabíjí. On ničí démony. - To jsou samý lži, Adame.
Nejsou. Já to vidím, když se jich dotkne.
Nevidíš. Táta ti vymyl mozek. To je jedna velká lež.
Je to vrah a ty mu pomáháš.
Jen plníme Boží vůli. Já to na tebe tátovi řeknu!
Adame! Adame!
Vstaň a obleč se. A neprobuď bráchu.
Posaď se.
Brácha mi pověděl, o čem jsi včera v noci mluvil.
Uvědom si, že jsem nikdy v životě nikoho nezabil.
To je lež a ty to víš.
Když jste šli spát, tak jsem přemýšlel a modlil se.
Prosil jsem anděla, aby se ti zjevil.
Místo toho se ale zjevil mně.
A něco mi řekl.
Nechci tomu uvěřit.
Čemu?
Na tom nesejde. Společně mu dokážeme, že se mýlil.
Ty prostě nemáš žádnou víru. To proto nevidíš pravdu.
Ale to změníme.
Chci, abys na tomhle místě vykopal jámu.
Musí být asi 3 metry hluboká
a na obou stranách tak 4,5 metru široká.
Obě strany musí být do dokonalého pravého úhlu.
Cože?
Slyšels dobře.
Proč?
Protože jsem tvůj otec a ty uděláš, co ti řeknu. Rozumíš?
Ano?
Ano.
Tak dobře. Půlku ať máš hotovou, než se vrátím z práce.
- Tati, to nedokážu! - Tak se modli!
Začal jsem kopat tu zatracenou jámu, ale nemodlil jsem se.
To bych neudělal.
Nenáviděl jsem Boha, opovrhoval jsem jím.
Má nenávist mi při kopání pomáhala, poháněla mě.
Ten tátův, Bohův, andělův nebo čí záměr na mě nezabíral.
Věděl jsem, že to, co táta dělá, je špatné, a nic mě v tom nezviklalo.
Fentone?
Promiň, že jsem na tebe žaloval.
Řekl jsi mu i to, že chci utéct?
- Ne. - A půjdeš se mnou?
- Není důvod proč. - Je to vrah. - Není.
Modlil jsem se za tebe.
- Modlil ses taky? - Ne, a ani nebudu!
- Ale táta řekl... - Je mi fuk, co řekl táta!
Může mě přinutit kopat tu díru, ale ne se modlit.
Běž odsud a nech mě na pokoji.
Já ti pomůžu, ale nesmíš to říct.
- Nechci, abys mi pomáhal. - V kůlně je ještě rýč.
- Vypadni odsud! - Blbečku!
Chtělo se mi utéct někam daleko,
ale přestože se z táty stával cvok, bez Adama bych jít nemohl.
A navíc nebylo kam utéct.
Už jsi to vzdal?
Nic jsem nevzdal. Zítra ráno na to jdu zase.
Tak jsem to nemyslel. Nechci se s tebou přít.
Nedělám to, abych ti ubližoval. Kéž bys to pochopil.
- Co je ti? - Nic. - Ukaž ruce.
- Jsou v pořádku. - Ukaž mi je.
- Tys neměl rukavice? - Nepotřebuju je. To je dobrý.
Tu máš.
Aby to tak nebolelo.
Říkám, že je to dobrý.
Vím, že na mě máš vztek, ale to neznamená, že to musí bolet.
Mám v kůlně ještě jedny rukavice. Odteď si je budeš brát.
Od těch zřízených rukou ti to už nepomůže,
ale to bude za pár dní dobrý.
Víš, děláš mi radost. A vím, že i Bohu děláš radost.
Dej si pár dnů oraz, aby ti ty puchýře splaskly.
Pak v tom zase můžeš pokračovat, ano?
Tak dobrou noc.
Pojď, tygře, jde se spát.
Fenton ještě nejde spát. Prosím, tati.
Vyčisti si zuby. Za chvíli ti přijdu dát dobrou noc.
Kopal jsem dál.
Ruce mi krvácely, ale nepřestával jsem.
Makal jsem na tom ráno, v poledne i večer, pět dní.
Šestého dne byla jáma hluboká jak má nenávist k tátovu Bohu.
Tak jsi to vykopal.
Vsadím se, že ses za celou tu dobu ani jednou nepomodlil.
Ne.
Potom jsme začali se sklepem.
Aspoň tak tomu táta říkal. Ale já to dobře věděl.
Stavěli jsme tam dole žalář.
V podstatě jsme v zemi postavili velkou dřevěnou bednu.
Dej to na to. Pořádně to zakryj.
Táta říkal, že to bude držet. Že prý se o to Bůh postará.
Adame, pojď sem a pomoz mi tlačit!
Dělej! Zatlač! No tak! Pohni s tím!
Vedli jste si dobře, kluci. Ty zvlášť, Fentone.
Ne, já jen dělal, co jsi chtěl.
- Vyzkoušíme to, co říkáš? - Tak jo.
V noci poté přinesl domů dalšího démona.
Pojď sem dolů.
Musí se to udělat. Je to Boží vůle.
Udělej to, jak jsem ti to ukazoval. Nejdřív krk.
Fentone, vrať se!
Fentone!
Zčásti jsem čekal, že mi v tom zabrání andělé nebo i sám Bůh.
Ale musel jsem to udělat. Muselo to přestat.
- Haló? - Všem jednotkám poblíž zahrady.
Máme tu stížnosti na opilého řidiče jedoucího v protisměru.
"Přijdu za 5 minut"
Haló? Haló?
Uklidni se, hochu. Nerozmlať mi dveře.
Copak tě trápí?
- Nic šílenějšího jsem neslyšel. - Co děláte?
- Volám tvému tátovi. - To nemůžete. - Ale můžu.
Měl by ses stydět, vymýšlet si takové věci.
Ale to je pravda! Můžu vám to ukázat!
Tak pojď. Jedeme.
- Je to vzadu, pod kůlnou. - To už by stačilo, hochu.
- Já ti to zarazím. - Ne. On je tam vzadu.
Uvidíme, co na to řekne tvůj táta.
Copak se stalo, šerife?
Nerad vás budím, ale váš kluk má asi nějaký problém.
Tak pojďte dál.
Už jsem to chtěl zabalit a jet na jezero chytat ryby.
A on mi tam vlítne s takovou divokou historkou.
- To je ale pohádka. - Je to pravda a ty to víš.
Když si představím,
že tohle vyprávěl i všem u vás v kanceláři.
Tak to můžete být klidný. Byl jsem tam sám.
Samozřejmě že mu nevěřím ani slovo.
Jen si říkám, proč si takovou bláznivinu vymýšlel?
To nevím, proč si to vymyslel.
Asi mi chtěl oplatit to, že jsem mu dneska dal výprask.
- Tos mu taky řekl? - On lže.
Běžte do kůlny!
Já nevím, co s ním mám dělat.
Jak vlítnou do puberty, nemají před vámi žádnou úctu.
S mýma klukama jsme to nějak překlepali.
Běžte do kůlny.
Nebo do Růžové zahrady. Ukážu vám, kde jsou zakopaní.
Chlapče, nechceš už s těmi nesmysly přestat?
Prosím vás, já vám to ukážu.
Mohli bychom tu kůlnu prohlédnout, ať je od něj pokoj.
Když to musí být, nedá se nic dělat.
Co ty na to, mladej?
Musí to být?
Vidíte?
Říkal jsem si, že bychom měli mít protibouřkový kryt.
Jděte klidně dolů. Ale opatrně, nejsem žádný tesař.
Já nic nevidím.
Tady byl.
Uvědomuješ si, kolik sis tím mohl způsobit nepříjemností?
Museli ho dát někam jinam, ale byl tady.
Adam. Adam ho někam dal, vím to.
Myslím, že už to stačilo.
Můžu vám ukázat, kde jsou zakopané ty mrtvoly.
Prosím vás! Musíte mi věřit!
Nechť vás Bůh uvítá
a přijme vás k sobě.
Nikdy předtím jsem člověka nezabil.
Viděl jsem, jak jsi jich zabil spoustu.
To byli démoni. Tohle byl člověk. Copak to nevidíš?
- Nemusel jsi ho zabíjet. - Náš úkol musí zůstat v tajnosti.
Žádný úkol nemáme!
Ten člověk umřel kvůli tobě! Vidíš ho? Jen se na něj podívej!
Je mrtvý, protože nemáš víru!
Víš, k čemu jsi mě donutil? Kvůli tobě jsem se dopustil vraždy!
Já tě k ničemu nedonutil, udělal jsi to sám! Jsi blázen!
Tatínku, ne! Tatínku, nedělej to!
Já nemůžu.
To nic, tatínku, neplač.
Počkej, Fentone.
Ty běž dovnitř. Hned přijdu a uložím tě.
Jen jdi, neboj se.
Pojď do kůlny.
Pojď dovnitř a zavři dveře.
Bojíš se?
- Čeho? - Tebe.
Mě se musí bát jen démoni.
A ty nejsi démon, viď, že ne?
Ten anděl říkal, že jsi.
Ale tomu já nevěřím. A taky nebudu.
Ty jsi můj syn. A já tě mám radši než sám sebe.
Víš, co na tom je zvláštní, Fentone?
Já se bojím tebe.
Tak běž.
- Ale, tati... - Jdi tam dolů.
Dělám to nerad, ale musím. Dnes jsem musel zabít člověka.
- Nechci, aby se to stalo znovu. - Slibuju, že to neřeknu.
Nemůžu ti věřit. Rád bych. Tak už jdi.
Tati, mě to mrzí.
Mě to taky mrzí, Fentone, ale musí to tak být.
Už jdi dolů, nebo tě tam strčím sám.
- Ale, tati... - Jdi!
Ne, ne!
Tati, prosím tě! Tati! Prosím tě, ne!
Zůstaneš dole tak dlouho, dokud nespatříš pravdu.
Modli se, Fentone.
Modli se, abys uzřel. Teď už ti může pomoct jen On.
Prosím tě, nedělej to, tati! Nedělej to, prosím!
To jsem já, Fenton! Nejsem žádný démon! Prosím!
Prosím tě, nedělej to! Ne!
Fentone?
Fentone, jsi tam?
Adame?
Adame, to jsi ty?
Musíš mě odsud dostat.
To nejde.
Ale já mám hlad a musím na záchod.
Táta mi nedovolí dát ti jídlo. Ale přinesl jsem ti trochu vody.
Říká, že smíš dostat hrnek denně.
Ale já ti přinesu víc, jestli to půjde.
Hele, Adame, on mě zabije. Musíš mě pustit ven.
To nejde. Nastav pusu tady pod tu díru po suku.
Můžu? Tu máš.
Chceš ještě, nebo ji mám schovat na později?
Ještě, ještě!
Musíš mě dostat ven, Adame.
Táta říká, že ven se dostaneš koncem týdne.
Jen musíš přijmout Boží vůli.
Do týdne? Tak dlouho tu nevydržím.
Budu se za tebe modlit.
Adame?
Adame...!
Dny ubíhaly.
Počítal jsem je podle záblesků světla a Adamových návštěv.
Spal jsem, jen když jsem vyčerpáním ztratil vědomí.
A co váš otec? To vás ani nepřišel zkontrolovat?
Až sedmého dne.
Už k tobě Bůh promluvil?
Žádný Bůh není.
Pak už jsem dny přestal počítat.
Připadlo mi to jako týdny.
Nakonec jsem samým strachem propadl naprostému šílenství.
Spatřil jsem Boha. Konečně mi seslal zjevení.
Pochopil jsem, jaké mám poslání, stejně jako táta s Adamem.
Fentone?
Fentone.
No tak, kloučku.
Podej mi vodu.
Opatrně, hochu. Opatrně.
Tu máš.
Tati?
Spatřil jsem Boha.
Zkus trochu usrknout.
Zpomal. Nejez tak rychle, nebo ti bude zle.
Takže Bůh ti řekl všechno o těch démonech?
Promiň, že jsem ti nevěřil, tati.
Ty promiň, synáčku.
- Jak vypadal Bůh? - To se dá těžko popsat.
- Byl velký? - Adame.
Nech bráchu v klidu najíst. Něco takového se nedá vysvětlit.
- Ale mě to zajímá. - Tak se za to pomodli.
To není spravedlivý. Já viděl jen ty démony a on si vidí Boha.
To je pravda.
Ale podívej, co všechno ho to stálo.
Už je to všechno za námi.
Tohle je začátek, viď, Fentone?
Pojedeme pro démona?
Už brzy.
Až bude Fenton schopen.
Byl jsem schopen za týden.
Můj první démon byl Brad White z Dallasu.
- Tady je to. - Já to vidím.
Určitě to zvládneš?
Určitě.
Tyhle jsem koupil tobě.
Budeš je potřebovat, když tě teď Bůh oslovil.
- Jdeme. - Já chci jít taky, tati.
Tentokrát ne, Adame. Zůstaň tu a měj oči na stopkách.
Neboj. Dojde i na tebe.
Půjdeme.
Promiňte, že rušíme, ale píchli jsme.
Napadlo mě, jestli nemáte klíč na kola. Nechali jsme ho doma.
Na co máš ty rukavice?
Na výměnu toho kola.
- Nechceš si umazat ruce. - Kdo je to, Brade?
Hleď si svýho, krávo zasraná!
Zatracený ženský.
Jo, asi ho někde budu mít.
Tam vzadu.
Výborně.
Tady vzadu.
Tak se podíváme.
Tady je.
Sakra!
Vem ho za nohy.
Brade White.
Víš, Fentone,
na tuhle chvíli jsem čekal od té doby, co to začalo.
Jsem připravený vykonat svůj úkol.
Jsem na tebe hrdý, synu.
Jdi do prdele!
Dej ty zkurvený pracky pryč!
Zneškodni ho.
Tati!
Tati, ne...
Ne!
Pohřbil jsem ho v Růžové zahradě.
Po týdnu jsme zašli za šerifem a řekli mu,
že se táta nevrátil domů.
Zařadili ho mezi pohřešované, ale nic nenašli.
Po čase nás poslali každého do jiného sirotčince.
- A nikdo se o tom nedozvěděl? - Ne.
Až doteď.
Adam to nikomu neřekl?
Nemohli bychom chvíli jen tak sedět? Není mi do řeči.
Povězte mi o tom slibu, co jste dal bratrovi.
To bylo hned potom, ještě té noci.
Adame?
Jestli mě někdy zneškodníš, slib mi, že mě pohřbíš tady.
Slibuji před Bohem, že tě pohřbím tady.
Nerozumím tomu.
- On slíbil vám, že vás tu pohřbí? - Jo.
- Když vás zabije. - Ne, ne zabije. Zneškodní.
To nedává smysl.
Ale dává.
Pokud je ten, kdo před vámi stojí, Adam Meiks.
Takže vy jste zabil všechny ty lidi.
Ne, v životě jsem nikoho nezabil. Fenton byl ten vrah.
Nechte už těch keců a povězte mi pravdu.
Brzy to pochopíte. Ukážu vám, kde jsem Fentona pochoval.
Stůjte.
A jděte pěkně pomalu.
To je ono. Tohle je to místo.
Tady je ale nějak moc hrobů. Těch obětí bylo jen šest.
Fenton tu své oběti nepohřbíval.
Ponechával si je u sebe ve sklepě jako trofeje.
Sem dávám démony.
Vy jste si myslel, že váš bratr je démon.
On byl.
To proto nedokázal vidět pravdu.
Táta to taky věděl, ale nesmířil se s tím.
Bůh po tátovi chtěl, aby zlikvidoval svého syna,
stejně jako chtěl, aby Abrahám obětoval lzáka.
Ale táta to nedokázal.
A Bůh se nad tátou neslitoval jako nad Abrahámem.
Takže Bůh tu povinnost převedl na mě.
Fenton dobře věděl, že přijdu. Proto tam zanechával ty vzkazy.
Čekal, že když ty vraždy budou ve zprávách, přijdu si pro něj.
Ale já musel čekat, dokud mi ho Bůh nedal na seznam.
Kdybych si pro něj přišel dřív, byla by to vražda.
Adame?
Prokristapána, vy tomu vážně věříte.
Já tomu věřil vždycky.
To jsou samý lži, Adame.
Nejsou. Já to vidím, když se jich dotkne.
Vy jste pořádnej cvok.
Fentone nebo Adame nebo jak se vlastně jmenujete.
Vlastně je mi to buřt.
Stačí mi, že teď vím, co jste za vrahounskýho hajzla.
A že jsem vás dostal.
Možná.
Ale vaší matce to už život nevrátí, že ne?
Je mrtvá a jejího vraha nechytili, že?
Trhněte si. Hajzle mizernej...
Jak jste na to přišel?
Měl jsem vás na seznamu.
Vás nenapadlo, že o tom někdo ví, že ne?
Bůh to věděl. A proto poslal mě.
Jsem agent FBI.
Budou mě hledat.
Ne, nebudou.
Budou dál hledat Fentona.
Vy budete jeho poslední oběť.
Viděli vás.
Budou vědět, že jste to udělal vy.
Bůh mě ochrání.
- Chci, abyste ho našli! - Zavolám ti potom.
Nikdo z vás si nepamatuje, jak vypadal?
Jak jsem říkal, jen tak matně.
Nechápu to. Díval jsem se na něj. Potřásl jsem mu rukou.
Dave, máme tu problém. Podívej na to.
To je on.
Teď už tě máme, hochu.
- Co je to? - Takhle vypadají všechny kazety.
Sakra práce! Kontrolujeme to jméno, které udal.
- To bude falešné jméno. - Zní jako falešné.
Fenton Meiks.
Fentone Meiksi, tady je FBI! Jdeme dovnitř!
Čistý!
- Máte něco? - Ne.
Proboha.
Nikdo tu není, pane.
Tohle jsme našli ve sklepě.
Je tam dole i on?
On ne.
Promiňte, prosím.
Neslyšela jsem vás. Přejete si?
Jsem od FBI. Chci mluvit se šerifem. Je tam?
Jasně že jo. Šerife?
- Nedáte si kafe? - Ne, to je dobrý, děkuju.
- Zdravím, Curtisi. - Dobrý den, Becky.
- Šerif? - Jo.
Jsem agent Griffin Hull z FBI.
Mám pár otázek ohledně vašeho bratra.
- Fentona? - Ano, pane.
Nechcete jít ke mně?
Jsem rád, že jste mi to přišel říct osobně.
Nechtěl jsem, abyste se to dozvěděl z novin.
Jestli vám můžu nějak pomoct, klidně mi zavolejte.
Máme to pokryto celkem dobře.
Ale kdyby vás napadlo, kam mohl jít nebo kdyby se vám ozval...
- Ovšem. - Tak jo.
Vy jste slušný člověk, agente Hulle.
Všechno v pořádku, Adame?
Všechno je v pohodě, Becky.
Boží vůle byla vykonána.
Chvála Bohu.