VARSOVA 1939
- Herra Szpilman... - Päivää.
Halusin tavata teidät. Rakastan soittoanne.
- Kuka olette? - Nimeni on Dorota.
Olen Jurekin sisar.
- Vuodatte verta. - Ei tämä mitään...
Tule. Kirjoita hänelle ihailija- kirje, nyt ei ole hyvä hetki.
Jurek, miksi olet piilotellut häntä?
- En tiedä, mitä ottaisin. - Otat aina liikaa.
Montako matkalaukkua aiot ottaa?
Mitä luulet, pitäisikö ottaa Szymon-sedän muotokuva?
Ota tai älä ota, tee kuten tahdot.
- Olen huolesta sekaisin. - Kyllä hän tulee kotiin.
Kengät vievät jo yhden laukun...
Äiti, Wladek tuli.
Luojan kiitos! Wladek...
- Olet haavoittunut. - Pikkujuttu.
- Olin niin huolissani. - Turhaa. Sinulla on paperit.
Jos olisit kuollut, olisivat tienneet minne tuoda sinut.
Älä puhu tuollaisia, Herran tähden.
- Isä, Wladek tuli. - Mitäs minä sanoin.
Mitä te teette?
Onko valkolieristä hattuani näkynyt?
Meitä pommitettiin, ei lähetyksiä.
Ei Varsovan radio ole ainoa asema.
- Mene pakkaamaan, kultaseni. - Mihin me menemme?
- Pois Varsovasta. - Mihin?
Etkö ole kuullut? Etkö ole lukenut lehteä?
- Missä se lehti on? - Käytin sen pakkaamiseen.
- Käytti pakkaamiseen... - Hallitus siirtyi Lubliniin.
Palvelukelpoisten miesten
on mentävä joen taakse, uuteen puolustuslinjaan.
Talossa on vain naisia, miehet ovat lähteneet.
Mitä luulet tekeväsi siellä puolustuslinjalla?
Raahaat matkalaukkujasi?
- Ala pakata, Wladek. - Minä en lähde mihinkään.
Hyvä. Minäkään en lähde.
Älä hupsi. Meidän on pysyttävä yhdessä.
Jos pitää kuolla, kuolen mieluummin kotonani.
- Herra paratkoon... - Hiljaa, yritän kuunnella.
BBC, Lontoo. Koska Britannian hallitus
ei ole saanut Saksalta vastausta ultimaatumiinsa
se julistaa sodan natsi-Saksalle.
Hienoa!
On odotettavissa...
että seuraavien tuntien aikana
Ranska yhtyy sodanjulistukseen. Puola ei enää ole yksin.
Loistavaa!
- Äiti, ateria oli suurenmoinen. - Totta.
Kun on aihetta juhlaan, täytyy panna parastaan.
Ison-Britannian ja Ranskan malja!
Enkö minä sitä sanonut? Kaikki kääntyy parhain päin.
5003.
- Siinäkö kaikki? - Niin.
5003 zlotya. Muuta ei ole.
Siinä on 3003 zlotya liikaa.
"Käteisvaroja koskevat rajoitukset."
"Juutalaisilla on lupa pitää enintään 2000 zlotya kotonaan."
- Mitä me lopuilla teemme? - Talletetaan
- pankkiin. Suljetulle tilille - Pankkiin!
Vain typerys tallettaisi rahaa saksalaiseen pankkiin.
Voimme piilottaa rahat.
Vaikka kukkaruukun alle...
Ei, minä sanon mitä teemme.
Tiedättekö, mitä teimme viime sodassa?
Porasimme pöydänjalkaan reiän ja kätkimme rahat sinne.
- Mitä jos he vievät pöydän? - Miten niin?
Saksalaiset vievät juutalaiskodeista mitä mielivät:
- Huonekalut, arvoesineet. - Ihanko totta?
Mitä he tällaisella pöydällä?
- Mitä ihmettä sinä teet? - Kuunnelkaa nyt.
Tämä on rahoille paras paikka.
Ei kukaan katso kukkaruukkujen alle.
- Ei, minä olen miettinyt... - Tuo oli todella uutta.
- Sovellamme psykologiaa. - Mitä?
Jätämme rahat ja kellon pöydälle.
Ja peitämme ne, näin.
Oletko tyhmä?
Saksalaiset eivät takuulla huomaa mitään.
Onko typerämpää kuultu? Totta kai he huomaavat.
Katsokaas tätä...
- Idiootti. - Ja sanot minua tyhmäksi!
- Hyvä. Tuolta kukaan ei... - Siihen menee tunteja!
- Ei meillä ole kiirettä. - Eikä mene.
Miten rahat saa ulos? Sanopas se.
Nypitäänkö ne ulos yksitellen?
Kukaan ei kuuntele minua...
Olkaa nyt hiljaa. Järjestystä.
Lainoppinut vaatii järjestystä...
Kuunnelkaa nyt.
Kätkemme kellon ruukun alle ja rahat viuluun.
- Pystynkö soittamaan? - Sen näkee sitten.
Jurek, Wladek Szpilman.
Mitä kuuluu?
Hyvää. Entä itsellesi?
Hyvää, olosuhteisiin nähden. Tiedän, miksi sinä soitit.
Mutta emme voi mitään. Radioasemaa ei avata.
Tiedän, mutta...
Ei edes musiikkia puolalaisille.
Mutta älä huoli, sinunlaisesi pianisti kyllä löytää töitä.
Ehkä, ehkä ei.
Älä nyt pahastu,
mutta en soittanut puhuakseni urastani.
Ahdistelin Jurekia viikkokaudet
ja vihdoin hän otti minut mukaansa.
Niin minä sitten tulin, ja radiotaloa pommitettiin.
Se oli hieno tapaaminen.
- Oliko? - Oli. Unohtumaton.
Olen aina rakastanut soittoanne.
Sinuttele toki.
Kukaan ei soita Chopinia niin kuin sinä.
Toivottavasti tuo oli kohteliaisuus.
Tietenkin!
Yritin vain olla hauska.
Menemmekö Paradisoon kahville?
Mielihyvin.
Mitä itse teet?
Valmistuin konservatoriosta.
- Oletko muusikko? - En mikään taituri.
- Mikä on instrumenttisi? - Sello.
Nainen ja sello, kaunis näky.
Perillä ollaan.
El JUUTALAISIA
Törkeää! Ettäs kehtaavat.
Haluavat olla parempia natseja kuin Hitler itse.
- Menen valittamaan. - Ei. Parempi antaa olla.
Todella nöyryyttävää sinunlaisellesi ihmiselle.
Etsitään toinen paikka.
Voimme mennä puistoon.
Emme voi. Siitä on asetus.
Juutalaiset eivät pääse puistoon.
- Lasket leikkiä. - Totta se on.
Voisimme istua johonkin penkille,
mutta asetus kieltää juutalaisilta senkin.
Järjetöntä!
Voimme seistä tässä ja jutella.
Siihen meillä lienee oikeus.
Soitat siis selloa. Hienoa.
Ja Chopin on lempisäveltäjäsi?
Sinun on opeteltava hänen sellosonaattinsa.
Entä sinä, Wladek?
Ehkä voin säestää pianolla, kun sinä soitat selloa.
Herra Szpilman, olette ihmeellinen.
Kutsu minua Wladekiksi.
"Koskien Varsovan alueen juutalaisten tunnuksia:"
"Täten määrään, että Varsovan juutalaisten
"on käytettävä näkyvää tunnusta ollessaan ulkosalla."
"Määräys astuu voimaan 1.12.1939
"ja koskee kaikkia yli 12-vuotiaita juutalaisia."
"Tunnus on pantava oikeaan hihaan ja siinä on
"oltava sininen Daavidin tähti valkealla pohjalla."
"Tähden on oltava läpimitaltaan vähintään 8 senttimetriä
"ja tähden sakaroiden leveydeltään vähintään sentin."
"Sääntöä rikkovia juutalaisia rangaistaan ankarasti."
"Varsovan kuvernööri, tohtori Fischer."
- En aio käyttää sitä. - Enkä minä.
En suostu leimatuksi.
Saanko katsoa?
Meidän pitää itse hankkia ne hihamerkit. Mutta mistä?
Me emme hanki niitä. Emme käytä niitä!
Sinä siinä!
Tule tänne.
Mikset kumartanut?
Suokaa anteeksi.
Et kävele jalkakäytävällä!
Katuojaan!
Oletko nähnyt tämän?
Minkä? Teen töitä...
Mikä se on?
Sinne meidät pannaan.
Mitä tarkoitat?
"Varsovan kuvernöörin tohtori Fischerin määräys
"koskien juutalaisalueen perustamista Varsovaan."
"Kaikkien Varsovassa asuvien tai sinne tulevien juutalaisten
"on muutettava kyseiselle alueelle."
Ja katso.
"Alueen ulkopuolella asuvien juutalaisten
"on siirryttävää sinne 31. Iokakuuta 1940 mennessä."
Emme me kaikki mahdu sinne.
Meitä on Varsovassa 400000!
Ei, vaan 360000. Helppoa.
Mitä minä teen?
- Mitä minä näillä ostan? - Yritän parhaani.
Äiti?
Äiti... Mikä nyt on?
20 zlotya.
Siinä kaikki rahamme.
Mitä minä ostan 20 zlotylla?
En kestä niitä iänikuisia perunoita...
Se on hinta, jonka voin maksaa.
Kannattaa myydä. Kukaan ei maksa enempää.
- Se on Bechstein, herra Lipa! - 2000. Neuvoisin myymään.
Entä kun tulee nälkä? Syöttekö pianon?
Ulos täältä, roisto!
Mieluummin annamme sen ilmaiseksi! Ulos nyt!
Etkö ole syönyt tänään? Mikä sinua vaivaa?
Hulluja kaikki tyynni.
Teen teille palveluksen.
Maksan 2000, enkä edes veloita kuljetuksesta.
Et ole syönyt tänään. Hullu.
Viekää se.
31. LOKAKUUTA 1940
Dorota...
Päivää.
En halunnut tulla.
En halunnut nähdä tätä...
- En voinut olla tulematta. - Mitä sinulle kuuluu?
- Hyvää. - Hienoa.
Tai ei oikeastaan. Serkkuni pidätettiin.
Jurek sanoo, että hänet vapautetaan.
Tämä on häpeällistä.
Ei tätä kauan kestä.
Niin minäkin sanoin.
Tämä on silkkaa hulluutta.
Pitäisi kai...
No, nähdään...
Pian.
Näkemiin!
Totta puhuen luulin pahemmaksikin.
Miten me nukumme?
Minä ja tytöt nukumme keittiössä.
Sinä, Henryk ja isä täällä.
Katsokaa.
Tulkaa katsomaan.
Pois siitä. Pois nyt!
Isä! Isä!
- Saitko myytyä mitään? - Vain yhden.
Dostojevskin "Idiootin". Kolmella zlotylla.
- Paremmin kuin eilen. - Kolme vaivaista zlotya!
Ja jotkut tienaavat miljoonia.
- Tiedän. - Et tiedä.
Lahjovat vartijat sulkemaan silmänsä.
Tuovat autolasteittain ruokaa, tupakkaa, väkijuomia,
ranskalaista kosmetiikkaa...
Köyhät kuolevat, ja he viis veisaavat.
Anteeksi, oletteko nähnyt miestäni, lzaak Szermania?
Pitkä, komea mies. Pieni harmaa parta... Ettekö?
- Valitan. - Voi, anteeksi.
Näkemiin. Nukkukaa hyvin.
Jos näette hänet, kirjoittakaa minulle! Lzaak Szerman!
Miksi alueemme läpi kulkee vääräuskoisten katu?
Mikseivät he voi kiertää?
Älkää huoliko, aikovat rakentaa sillan. Ettekö ole kuullut?
Sillan ja sillan...
Ja saksalaiset väittävät olevansa älykkäitä.
Typeryksiä he ovat.
Minulla on perhe ruokittavana
ja puolet ajasta menee siihen, kun odottaa pääsevänsä läpi.
Vai luulevatko että tulen musiikkia kuuntelemaan?
No, mikä on? Pitkästyttääkö?
Vai onko vilu?
Niin. Tanssipas meille!
Tanssi!
Jo on somaa.
Eikö huvita tanssia, mitä?
Vai pitää täällä tehdä tilaa juutalaisten tanssipaikalle?
Sinä... ja sinä.
Nopeammin!
Nopeammin, minä sanoin!
Tanssikaa!
Hyvä, sieltä he tulevat.
Yitzchak Heller on odottanut teitä.
- Mitä nyt? - Istukaa teelle.
Laitan ruoan kun tytöt tulevat.
Mitä sinä täällä?
Hän toi leivonnaisia.
Isänsä jatkaa korualalla, ja hyvin menee. Vai mitä?
On se ihmeellistä. Koruja.
- Värväämme lisää miehiä. - Ketkä?
Älä viisastele, tulin ystävänä.
Tuovat juutalaisia kaikkialta maasta.
Getossa on pian puoli miljoonaa ihmistä.
- Juutalaismiliisejä tarvitaan. - Lisää juutalaismiliisejä?
Että hakkaisin juutalaisia pampulla ihan Gestapon henkeen!
Jonkun sekin on tehtävä.
Miksi minä? Luulin, että värväätte vain rikkaiden poikia.
Ja katso nyt meitä.
Siksi olenkin täällä. Teitä voi odottaa parempi elämä.
Vai aiotteko kituuttaa myymällä kirjoja kadulla?
Kyllä, kiitos.
Teen teille palveluksen.
Entä sinä, Wladek?
Olet loistopianisti ja meillä on hieno jazzorkesteri.
Tule mukaan. Ei sinulla ole töitäkään.
On kyllä, kiitos vain.
Tietenkin.
Anteeksi, Wladek. Hän haluaa että lopetat soiton.
Kuka haluaa että lopetan?
Ajattele hyviä puolia. Teillä on pieni getto.
Älymystöä, ammatti-ihmisiä. Parempi teillä on kuin meillä.
Iso getto on täynnä roskasakkia.
Ota minut mukaan.
Olet taiteilija,
pidät ihmisten mielialaa yllä. Teet jo tarpeeksi.
- Haluan auttaa, tehdä jotain. - Olet liian tunnettu, Wladek.
Sitä paitsi teistä muusikoista ei ole salaliittolaisiksi.
Olette liian... musikaalisia.
- Kuka tulee? - Majorek.
Seinillä on ilmoituksia.
- Ei-toivotut poistetaan. - Ei toki.
Hei, Symche.
Dolek, rouva Zyskind.
Jehuda. Töitä riittää?
Majorek. Hän on Puolan paras pianisti, ehkä koko maailmankin.
Wladyslaw Szpilman - Majorek.
Nimenne on tuttu. Soittoanne en ole kuullut.
Majorek oli ennen armeijassa. Nerokas mies.
Ikävää vain, ettei ole sosialisti.
Parasta lähteä, Wladek. Pian alkaa ulkonaliikkumiskielto.
Tiedätkö montako kappaletta lehteämme painetaan? 500.
Entä moniko lukee yhtä lehteä? 20 henkeä.
Se tekee 10000 lukijaa. Siitä se kansannousu alkaa.
Majorek piilottaa niitä alus- housuihinsa ja jättää vessoihin.
- Vessoihin? - Kaikkiin mahdollisiin.
Saksalaiset eivät käytä juutalaisten vessoja.
Ovat liian puhtaita heille.
Saastainen pikku rotta!
Lopettakaa!
Tule, tule.
Nouse ylös...
Ei puhuta mistään ikävästä.
Nautitaan vain ateriasta.
Kerrotaan sitten jotain hauskaa. Kai tiedätte tohtori Raszejan?
- Se kirurgi. - Aivan.
Jostain kumman syystä
saksalaiset päästivät hänet gettoon suorittamaan leikkausta.
Päästivät puolalaisen leikkaamaan juutalaista?
Sai ainakin kulkuluvan.
No, hän nukuttaa potilaan ja aloittaa leikkauksen.
Hän on juuri viiltänyt haavan, kun SS ryntää sisään
ampuu potilaan,
tohtori Raszejan ja kaikki muutkin läsnäolijat.
Eikö ollutkin hupaisaa?
Potilas ei tuntenut mitään, hän oli nukutuksessa.
- Ei ikäviä aiheita, Henryk. - Mikä teitä vaivaa?
- Eikö teillä ole huumorintajua? - Tuo ei ollut hauskaa.
Arvaa mikä on hauskaa? Sinä, ja tuo typerä solmiosi.
Miten solmioni liittyy tähän?
- Tarvitsen sitä työssäni. - Työssäsi?
- Niin, teen työtä. - Työtä tosiaan.
Soitat pianoa geton loiseläjille.
Loiseläjille?
Pojat...
Eivät piittaa ihmisten kärsimyksestä.
- Syytätkö siitä minua? - Syytän, koska
he eivät edes tajua, mitä ympärillä tapahtuu.
- Minä syytän amerikkalaisia. - Solmiostani?
Amerikanjuutalaisia, joita on paljon.
Ja mitä he ovat tehneet? Täällä väki kuolee nälkään.
Juutalaispankkiirien pitäisi panna Amerikka
julistamaan sota Saksalle.
Valot pois!
Nouskaa ylös!
Sinä, ylös siitä!
Heittäkää ulos!
Alkakaa juosta!
Hiljaa...
- Olen herra Szpilmanin sisar. - Menkää vain... Et sinä!
- Mitä on tapahtunut? - Aivan kamalia!
Jahtaavat ihmisiä kaduilla.
Veivät Henrykin.
Mene kotiin. Minä hoidan tämän.
Anteeksi, oletteko nähnyt miestäni, lzaak Szermania?
Pitkä, komea mies. Pieni harmaa parta.
Jos näette hänet, kirjoittakaa minulle. Izaak Szerman!
- Mitä täällä tapahtuu? - Pojanpoikani on tuolla.
Nappaavat kadulta, vievät pois.
Ties mitä tekevät. Tässä menee jo usko Jumalaan.
Anteeksi...
Yitzchak?
Wladek Szpilman.
- Henryk on tuolla. - En ole nähnyt.
- He veivät hänet. - Ikävä juttu.
- Voitko auttaa? - Nyt se apu sitten kelpaa.
Voitko auttaa meitä?
- Se maksaa. - Ei ole rahaa.
Sitten ei voi mitään. Olisit liittynyt meihin.
Sanoivat, että sinulla on vaikutusvaltaa.
- Kuka sanoi? - Tutut ihmiset...
Sanovat että olet tärkeä mies.
Yitzchak!
Herra Rubinstein!
Sinä, rosvo. Pum, pum. Kaputt!
Savukkeita!
Voi, kiitoksia!
Niin, tasa-arvoisia kaikki.
Ja me saksalaiset vielä tasa-arvoisempia!
Apua! Kahmija!
Kahmija! Auttakaa!
Miksi sinut otettiin kiinni?
Puhuit Yitzchak Hellerille.
- Pyysinkö minä? - Pääsit vapaaksi.
Matelitko sinä sen paskiaisen edessä...
En, pyysin apua.
Paljonko maksoit hänelle?
Millä minä maksaisin?
- Jokainen zloty menee ruokaan. - Pärjään kyllä itsekin.
- Aikoivat viedä sinut pois. - Se ei liity sinuun mitenkään.
He halusivat minut, ei sinua.
Miksi puutut toisten asioihin?
Olet hullu. Se sinussa on vikana.
Sekin on oma asiani.
Mikä sinun on? Oletko sairas?
Nälkäinen.
Työlupa? Miten niin ei työlupaa?
Pitää olla työlupa voidakseen
tehdä töitä geton saksalaisyrityksissä, muuten...
- Mitä? - Muuten karkotetaan.
- Ne huhut ovat siis totta. - Aikovat siirtää meidät
lähettää työleireille. Itään.
- Pieni getto suljetaan. - Hyvä luoja.
Wladek! Wladek!
Luulin että olet kiertueella. Lontoo, Pariisi, New York...
- En tällä viikolla. - Näytät hirveältä.
Oletko kuullut huhut? Aikovat siirtää meidät itään.
Otat kaiken liiaksi sydämellesi. Mikä nyt on?
Olen yrittänyt saada työlupaa isälleni.
Itselleni sain ja perheelle, mutta isältä vielä puuttuu.
- Olen kysellyt yrityksistä... - Mikset tullut puheilleni?
En tiennyt, että hoidat niitäkin.
En minä, mutta Majorek.
Voitteko auttaa? Rahaa ei ole...
Älä loukkaa meitä!
Voitko tehdä jotain?
Tulkaa Schultzin ompelimoon huomenna, neljältä.
Sinua onnisti tänään. Asiat järjestyvät aina jotenkin.
- Siksi sanonkin: Ajattele... - Hyviä puolia, tiedän.
- Kuinkas selkä? - Parempi.
- Parempi? - Parempi kun ei kysy!
Kiitos.
Ilo on minun puolellani. Tuskin siitä teille apua on.
Kiitos, herra Schultz.
15. MAALISKUUTA 1942
Saimme sentään getosta töitä.
Olemme sentään vielä yhdessä.
Kaikki ulos! Pihalle nyt!
Olemme töissä täällä. Meillä on työluvat...
Sinä siitä.
Sinä... ja sinä...
Sinä.
Muut pukekaa päällenne ja ilmoittautukaa täällä.
Pakatkaa tavaranne. 15 kiloa, ei enempää.
Minne te viette meidät?
Olen pahoillani. Tein parhaani.
- Luulin työlupien auttavan. - Lopeta tuo, Wladek.
Toivottavasti Henrykin ja Halinan käy paremmin.
16. ELOKUUTA 1942
- Mihin me menemme? - Töihin.
Parempi teidän siellä on kuin tässä kurjassa getossa.
Miksi minä tein sen?
Olisiko vesitilkkaa? Lapseni kuolee janoon.
Minä pyydän. Olisiko vesitilkkaa? Minä pyydän.
Ettekö te kuule?
- Tämä on häpeällistä! - Kuulen kyllä.
Annamme viedä itsemme lahdattavaksi kuin lampaat!
- Hiljempaa... - Miksemme iske vastaan?
Meitä on puoli miljoonaa, pääsisimme kyllä getosta.
Eikä kuolemamme olisi häpeätahra historian lehdillä.
Miten voitte olla varma, että kuolemme?
En mitenkään.
Koska eivät kertoneet minulle. Meidät pyyhitään pois!
Taistellako tässä pitäisi?
Se vaatii suunnitelmia, aseita.
Viulun jousellako minä taistelisin?
Eivät saksalaiset tuhlaisi tällaista työvoimaa.
- Työleirille meidät lähetetään. - Niin varmaan.
Katsokaa tuota rampaa, noita vanhuksia ja lapsia.
Töihin muka?
Entä te sitten? Kantaisitteko rautapalkkeja selässänne?
Henryk! Halina!
Kuulimme että olette täällä, halusimme teidän luoksenne.
Halusimme teidän luoksenne.
Tyhmät, tyhmät...
Miksi minä tein sen?
Hän alkaa käydä hermoille.
Mitä hän oikein teki?
Tukehdutti lapsensa.
Olivat tehneet piilopaikan ja menivät tietysti sinne.
Vauva itki juuri kun miliisi tuli.
Äiti tukahdutti itkun käsillään. Vauva kuoli.
Joku miliisi kuuli kuolinkorinan ja heidän piilonsa löydettiin.
Mitä luet?
"Jos meitä pistätte, emmekö vuoda verta?
"Jos meitä kutkutatte, emmekö naura?
"Jos meitä myrkytätte, emmekö kuole?
"Jos meille vääryyttä teette, emmekö sitä kostaisi?"
- Sopii tilanteeseen. - Siksi otin sen mukaani.
Idiootti. Mitä hän luulee tekevänsä rahoilla?
Poika, tulepas tänne.
Tule.
- Mitä maksaa karamelli? - 20 zlotya.
Yksi karamelli?
- Mitä luulet tekeväsi rahoilla? - 20 zlotya.
Mahtaako löytyä? Minulla on 10.
5, 10, 20.
Halina...
Mitä?
- Hölmöä sanoa tämä nyt... - Mitä?
Tuntisinpa sinut paremmin.
Kiitos.
Szpilman!
Häivy, typerys! Mene!
Isä! Isä!
Halina! Äiti!
Mitä sinä meinaat, Szpilman? Pelastin henkesi! Ala mennä!
Älä juokse!
Sinne ne nyt menevät, uuneihin.
Mitä te teette? Hän on raskaana!
Wladek!
Mitä sinä täällä teet, Wladek?
Nyt on niin, että...
Me...
Heidät... heidät kaikki...
Ehkä näin on paras. Mitä pikemmin, sen parempi.
Ei tämä tähän lopu.
Ollaan täällä pari päivää, kunnes tilanne rauhoittuu.
Lahjoin erään miliisin. Hän tulee sitten sanomaan.
Tahdissa, mars!
En ole ollut ulkona pariin vuoteen.
Älä innostu liikaa.
Kultaa. Oikein hyvä hinta.
Joku tuttavasi?
Kaunis nainen. Kuka hän on?
Hän on laulajatar. Tunsin hänet hyvin.
Miehensä on näyttelijä. He ovat hyviä ihmisiä.
Tahtoisin puhua hänelle.
Muista, että juutalaisten auttajat hirtetään.
Käännös vasempaan päin!
Tahdissa, mars!
Seis!
Onpa sairasta sakkia!
Käännös oikeaan!
Sinä, eteen! Sinä.
Sinä.
Maahan! Maahan!
Käännös oikeaan!
Tahdissa, mars!
Kauanko olet ollut täällä?
Viime yöstä asti.
Hienoa nähdä taas.
Lopulliset siirrot ovat alkaneet.
Tiedämme mitä se tarkoittaa.
Meillä on oma vakooja. Zygmunt. Kunnon mies.
Hän seuraa Varsovasta lähteviä junia.
Pääsi Sokolowiin asti.
Siellä rautatieläinen kertoi, että rata haarautuu.
Yksi haara vie Treblinkaan.
Joka päivä tavarajunat vievät väkeä Varsovasta Treblinkaan
ja palaavat tyhjillään.
Ruokakuljetuksia ei sillä radalla ole nähty.
Siviilejä on kielletty menemästä lähelle Treblinkan asemaa.
He tuhoavat meidät kaikki.
Eikä siihen mene kauan.
Meitä on enää 60000, puolesta miljoonasta.
Enimmäkseen nuoria ihmisiä.
Tällä kertaa me taistelemme.
Olemme hyvässä kunnossa
ja järjestäytyneitä. Olemme valmiit.
Jos kaipaatte apua...
Sinä!
Tule tänne!
Anteeksi... en ajatellut...
Voi, älkää...
Viekää pois.
Toivottavasti olet parempi pianisti kuin tiilenkantaja.
Hän ei kestä kauan tuota menoa.
Yritän löytää hänelle jotain parempaa.
Ongelmia!
Kaikki juutalaiset tänne!
Vain juutalaiset! Puolalaiset jatkavat töitä!
Minulla on teille hyviä uutisia.
Täällä kiertää huhu
että haluaisimme... umsiedeln... siirtää teidät.
Lupaan teille, että nyt ja tulevaisuudessa
mitään muuta ei ole suunniteltu.
Sen takia laitamme tiedotteita seiniin.
Osoittaaksemme hyvää tahtoa.
Valitkaa keskuudestanne yksi
joka pääsee kaupunkiin joka päivä
ja tuo kolme kiloa kartoffeln... perunaa
ja yhden limpun jokaiselle teistä.
Miksi tekisimme tämän
jos haluamme siirtää teidät?
Voitte tienata rahaa sillä, mitä ette itse syö.
Ettekös te juutalaiset ole hyviä rahanteossa?
Jatkakaa.
Tuo, jossa on naru. Muut on sidottu rautalangalla.
Nyt.
Majorek.
Pyytäisin palvelusta.
Haluan pois täältä.
Poispääsy on helppoa.
Toisella puolella selviytyminen on vaikeinta.
Minä tiedän.
Olin kesällä päivän töissä Zelazna Brama - aukiolla.
Näin erään tutun.
Vanha ystäväni, laulajatar. Miehensä on näyttelijä.
Kirjoitin paperiin heidän nimensä ja osoitteensa.
Jos asuvat yhä siellä.
Janina Godlewska ja Andrzej Bogucki. He ovat hyviä ihmisiä.
Voitko yrittää tavoittaa heidät?
Käyt kaupungilla joka päivä.
Voitko kysyä, auttaisivatko he minut pois täältä?
Onko laastaria?
Mitäs sinä touhuat?
En mitään...
Mitä tuossa on?
Saamme viedä ruokaa gettoon.
Kolme kiloa perunoita ja leipää.
Avaa se!
Perunoita ja leipää vain.
Valehtelet. Haistan sen.
Avaa nyt se.
Perunoita...
Samanlaisia olette kaikki.
Anna jutskulle pikkusormesi
ja se vie koko käden.
Valehtele vielä kerran, niin ammun sinut. Omakätisesti.
Kyselin ystäviäsi.
Eivät asu enää siellä, mutta...
Saitko yhteyden?
- Valmistaudu lähtöön. - Milloin?
- Pian. - Seis!
Kyllä teidät kuriin saadaan, jutskusiat!
- Tiedätkö miksi lyömme teitä? - En.
Tiedätkö miksi lyömme?
- Miksi? - Uuden vuoden kunniaksi!
Eteenpäin, mars!
Ja laulakaa!
Laulakaa jotain iloista.
Laulakaakin hyvin ja kovaa!
Yhteen liittykää Valkoista Kotkaa seuratkaa
Nouskaa taistohon Perivihollista vastaan
Hei, tarkka-ampujat Tulta täysilaidalta
Nyt murtakaamme lkeet orjuuden
Rankaiskaamme Kansakunnan raiskaajaa
Ruoska viuhukoon Puolesta ylpeytemme...
Anteeksi. Olen likainen...
Aikaa ei ole paljon. Tule.
Pidä kiirettä.
Kokeile, sopivatko nämä.
Sinun täytyy pysyä liikkeellä.
Saksalaiset jahtaavat nyt kaikkia.
Juutalaisia, ei-juutalaisia, ketä tahansa, kaikkia.
Ja aja partasi, Wladek. Partaveitsi on hyllyssä.
Marek Gebczynski huolehtii sinusta.
Hän on toisella puolen kaupunkia.
Olet siellä yön, sitten saat uuden paikan.
Tuon sinulle ruokaa.
Mennään sitten.
Näytän, missä voit nukkua.
Olet täällä huomiseen iltapäivään.
Sinulle on asunto lähellä geton muuria. Mutta turvallinen se on.
- Ei järin mukavat tilat. - Ei se mitään.
Kiitos.
Anna tavarasi minulle.
Mene vaunun etuosaan, saksalaisten osastoon.
Vedän verhot eteen.
Muista sitten avata ne päiväksi.
Varmaan helpotus päästä muurin tälle puolelle.
Niin on.
En tosin ole aivan varma, kummalla puolen muuria olen.
Leipää, perunoita, sipulia.
Tulen käymään. Ja Janina Godlewska käy kahdesti viikossa.
Hän tuo lisää ruokaa, tarkistaa vointisi.
Kiitos.
Ai niin... Tämä on tärkeää.
Jos tulee todellinen hätä,
mene tähän osoitteeseen.
- Miten niin unohdit? - Unohdin vain, Kisumirri.
- Kohtelet minua kuin saastaa. - Niin, koska olet saastaa.
- Sika! - Ämmä!
- Saastainen sika! - Itse olet!
Paraskin puhumaan! Sika!
- Soitat kuin enkeli, Kisumirri. - Mikset sitten kuuntele?
- Kuuntelin minä. - Sinä nukahdit. Sika.
19. HUHTIKUUTA 1943
16. TOUKOKUUTA 1943
Tuokaa ne siat ulos!
Seinää vasten riviin!
Ampukaa!
Kiitos.
- Halusin tulla aiemmin... - Kiitos.
Kukaan ei uskonut heidän kestävän näin pitkään.
Minunkin olisi pitänyt jäädä taistelemaan.
Wladek, lopeta. Se on nyt ohi. Ole ylpeä heistä.
- Luoja, että he taistelivat. - Niin...
Kuten saksalaisetkin.
He ovat järkyttyneitä. Kukaan ei odottanut tätä.
Juutalaiset taistelemassa vastaan? Kuka olisi uskonut?
Vaan mitä hyötyä siitä oli?
Mitä hyötyä? Ihmettelen sinua.
He kuolivat arvokkaasti.
Ja tiedätkö mitä? Nyt puolalaiset nousevat.
Olemme valmiit.
Mekin taistelemme. Odota vain.
Pakkaa tavarasi. Sinun pitää lähteä.
Mitä on tapahtunut?
- Olen pakosalla. - Mitä tapahtui?
Gestapo löysi aseemme.
Pidättivät Janinan ja Andrzej'n. Löytävät pian tämänkin paikan.
- Sinun on lähdettävä heti. - Minne minä menisin?
En minä voi lähteä mihinkään.
- Enkö voi jäädä tänne? - Päätä itse.
Kun he tulevat,
hyppää ikkunasta. Et saa jäädä kiinni elävänä.
Minulla on myrkkyä, eivät saa minuakaan.
Avatkaa ovi!
Ovi auki tai kutsumme poliisin!
Asutteko täällä?
- Ette ole talon kirjoissa. - Asunto on ystäväni.
Tulin käymään, mutta hän ehti lähteä.
Onko papereita?
- Näyttäkää paperinne! - Tietenkin...
Näyttäkää ne paperit!
- Mitä nyt? - Juutalainen!
Juutalainen! Pysäyttäkää hänet!
Niin?
Herra Gebczynski lähetti minut.
Wladyslaw Szpilman!
Dorota...
Tule sisään.
Olen pahoillani...
Sain tämän osoitteen. Etsin herra Dzikiewicziä.
Michal Dzikiewicz. Mieheni.
Käy peremmälle.
Istu.
Tarvitsen apua.
Hän tulee ennen ulkonaliikkumiskieltoa.
Olen piileskellyt.
Tarvitsen jonkun paikan.
Hän tulee pian.
Kauanko olette olleet naimisissa?
Vähän yli vuoden.
- Kuinka Jurek voi? - Hän on kuollut.
- Milloin lapsi syntyy? - Jouluna.
Ei ole hyvä aika hankkia lapsia. Mutta...
Mieheni. Wladyslaw Szpilman.
Marek Gebczynski lähetti hänet.
Aivan, minä muistankin.
Hän sanoi, että vain hätätilanteessa...
Ei mitään hätää.
Emme voi siirtää sinua heti. Voit nukkua sohvalla.
Anteeksi.
Anteeksi, mutta saisinko palan leipää?
Syödään toki.
Käy istumaan.
Kiitos.
Olet perisaksalaisella alueella.
Tuohon sairaalaan tuodaan
haavoittuneita Venäjän rintamalta.
Vieressä on Schutzpolizei.
Täällä olet turvassa. Leijonan kidassa...
Lukitsen oven mennessäni.
Kukaan ei tiedä täällä olostasi, joten ole mahdollisimman hiljaa.
Kaikki hyvin?
Kiitos.
Antek Szalas. Hän huolehtii sinusta.
- Päivää. - Päivää.
Kiitos.
Annoin hänellekin avaimen.
Hän tuo ruokaa, tarkistaa vointisi.
Hän kuuluu maanalaiseen järjestöön. Kunnon mies.
Ettekö muista minua, herra Szpilman?
En taida muistaa.
Varsovan radio.
Olin äänittäjä. Näin teidät melkein päivittäin.
- Valitan, en muista... - Ei se mitään.
Teillä ei ole hätää. Tulen usein käymään.
Liittoutuneet pommittavat Saksaa yö toisensa perään.
Köln, Hampuri, Berliini...
Venäläiset taistelevät täysillä. Tämä on lopun alkua.
Toivotaan niin.
Yhä hengissä?
Tässä. Makkaraa, leipää.
Kai sitä votkaa on vielä?
Kauanko tämä jatkuu?
Ei enää kauan.
Taidan olla keltataudissa.
Älkää sitä murehtiko.
Näytätte hassulta, ei muuta.
Tyttöystävä jätti isoisäni, kun tämä sairastui keltatautiin.
Juokaa.
Miksi tulitte vasta nyt? Sentään yli kaksi viikkoa...
Ongelmia. Rahan suhteen.
Pitää hankkia rahaa ruokaan.
Tarvitsen myytävää, eikä se ole helppoa.
Myykää tämä.
Ruoka on tärkeämpää kuin aika.
Ai niin... Liittoutuneet tekivät maihinnousun Ranskaan.
Venäläiset tulevat pian.
Antavat saksalaisille kyytiä.
Päivien kysymys.
Wladek?
Wladek...
Minä tiesin. Tiesin että tässä käy näin.
- Haen lääkärin. - Liian vaarallista.
Tohtori Luczakiin voi luottaa.
- Hän on lastenlääkäri. - Lääkäri silti.
Ei. Jää tänne, minä menen.
Tulimme hyvästelemään.
Menemme äitini luokse Otwocksiin.
Vauva on jo siellä, turvassa.
Kapina alkaa aivan näinä päivinä.
Se Szalas pitäisi ampua.
Hän on kerännyt Varsovassa rahaa sinun nimissäsi.
Moni on antanut paljonkin. Hän on tienannut hyvät rahat.
Voi luoja...
Maksa on jalkapallon kokoinen.
Sappirakossa on akuutti tulehdus.
Mutta hän selviää.
Yritän hankkia hänelle hedelmäsokeria, jos vain pystyn.
Voitteko tulla uudestaan?
- Kuka tietää. - Tohtori...
- Kiitos. - Älkää puhuko, levätkää.
Kiitos, että kävitte.
Toin vähän ruokaa.
Laitan näistä jotain, sitten meidän pitää mennä.
1. ELOKUUTA 1944
Ulos, kaikki! Kadulle!
Kaikki ulos! Talo on piiritetty!
Apua! Auttakaa!
Fischke, käykää vielä neljännessä kerroksessa!
Olen neljännessä.
Täällä ei näytä olevan ketään.
Vilkaiskaa vielä ullakolta.
- En kuule! - Olen ullakolla!
Täällä ei ole ketään!
- Tulkaa sitten alas! - Tullaan!
Pankaa pinoon!
Sytytä.
Hyvä!
Ja nyt sairaala!
Mitä te täällä teette?
Kuka olette?
- Ymmärrättekö te? - Kyllä.
Mitä te teette?
Yritin... avata tuota purkkia.
Asutteko täällä?
- Oletteko töissä täällä? - En.
Mitä teette työksenne?
Minä olen...
Olin pianisti.
Pianisti...
Tulkaa.
Soittakaa jotain.
Oletteko täällä piilossa?
Juutalainen?
Missä te piileksitte?
Ullakolla.
Näyttäkää.
Onko teillä syötävää?
Juuri nyt on mahdotonta kuljettaa ammuksia tätä kautta.
Huomio!
- Huomenta, hyvät herrat. - Huomenta!
Juutalainen!
Anteeksi...
- Mitä tuo tulitus on? - Venäläisiä. Ovat joen takana.
Kestäkää vielä pari viikkoa.
- Mitä nyt? - Olemme lähdössä.
- Joko venäläiset tulivat? - Ei vielä.
En tiedä, miten kiittäisin teitä.
Kiittäkää Jumalaa, älkää minua.
Hänen tahtonsa on, että jäämme eloon.
Tai niin täytyy ainakin uskoa.
Siinä. Ottakaa.
- Entä te? - Minulla on toinen.
Lämpimämpi.
Mitä aiotte tehdä, kun tämä on ohi?
Jatkan pianonsoittoa. Puolan radiossa.
Kertokaa nimenne, niin kuuntelen teitä.
Szpilman.
Szpilman...
Hyvä nimi pianistille.
Saksalainen! Saksalainen!
Älkää ampuko! Olen puolalainen!
- Tule ulos kädet ylhäällä! - Minä pyydän...
Älkää ampuko, olen puolalainen...
Ulos sieltä!
Älkää... olen puolalainen...
Puolalainen?
Niin onkin. Puolalainen.
Miksi tuo helvetin takki?
Kun on kylmä.
Katsokaa noita! Saksalaissiat!
Murhaajat!
Paskiaiset! Murhamiehet!
- Paskiaiset! - Katsokaa nyt itseänne!
Veitte minulta kaiken. Minulta, muusikolta.
Veitte viuluni, veitte sieluni.
- Oletteko muusikko? - Olen.
Tunnetteko pianistia nimeltä Szpilman? Puolan radiosta.
Totta kai tunnen Szpilmanin.
Autoin häntä kun hän piileksi.
Kertokaa että olen täällä.
Pyytäkää häntä auttamaan.
Mikä on nimenne?
- Hosenfeld. - Mitä?
Täällä se oli, olen varma siitä.
Ei ole enää.
Huusin heille solvauksia, häpeä myöntää.
Seisoin siinä missä sinä nyt.
Tuossa oli piikkilanka-aita,
ja se saksalainen puhutteli minua.
- Et kuullut hänen nimeään? - En.
Kysyn tehtaalta. Ehkä he tietävät jotain.
Wladyslaw Szpilman eli Varsovassa lopun elämäänsä.
Hän kuoli 6.7.2000, 88-vuotiaana.
Saksalaisupseeri oli kapteeni Wilm Hosenfeld.
Hänen kuoli venäläisellä sotavankileirillä 1952.