Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
VARSÓ, 1939
- Szpilman úr? - Jó napot!
Direkt ön miatt jöttem ide! Imádom a játékát!
- Hogy hívják? - Dorota a nevem, Jurek húga vagyok.
- Ön vérzik! - Semmiség.
Gyere, Dorota, majd később megírod neki, hogy odavagy érte!
Ne most! Gyere már!
Jurek, eddig hol rejtegetted a húgodat?
- Nem tudom, mit pakoljak be. - Mindig túl sokat szoktál.
Hány bőröndöt viszel?
Szerinted Szymon bácsi képét is vigyük?
Ahogy akarod, nekem mindegy.
Nem látod, milyen ideges vagyok?
Haza fog jönni, minden rendben lesz.
Kellene még egy bőrönd.
Anyu! Wladek megjött.
Hála Istennek! Wladek!
- Megsebesültél? - Á, ez csak egy karcolás.
Úgy aggódtam!
Én mondtam, hogy nem kell. A papírjaid nálad vannak,
ha eltalál egy bomba, tudnák, hova vigyenek.
Henryk, ne beszélj butaságokat!
Isten őrizzen meg attól!
- Apu, megjött Wladek. - Na mit mondtam én?
- Ti meg mit csináltok? - Hol van a karimás kalapom?
Lebombáztak minket, nincs adás.
Nem csak Varsóban van rádióállomás.
Csomagolj, drágám, szedd össze a holmidat!
- Hová megyünk? - El Varsóból.
- El Varsóból, hová? - Te nem hallottad?
- Mit? - Újságot se láttál?
Nem.
- Hol az újság? - Kellett a csomagolásnál.
- Elhasználta csomagolni. - A kormány Lublinba költözött.
Minden férfinak el kell hagynia a várost,
át kell kelni a folyón, és új védelmi vonalat kell felállítani.
Itt már senki sem maradt, csak a nők. A férfiak már mind elmentek.
És te hogy fogod segíteni az új védelmi vonal felállítását?
- Sétálgatsz a bőröndjeiddel? - Csomagolj, Wladek! Nincs idő.
- Én nem megyek sehova. - Remek.
Én sem megyek sehova.
Ne vicceljetek már! Össze kell tartanunk!
Nézd, ha már meg kell halnom, jobban szeretnék a saját otthonomban.
- Isten őrizz! - Csönd! Találtam valamit. Figyeljetek!
...a BBC jelenti Londonból. A brit kormány, mivel
semmiféle választ sem kapott
a német kormánynak küldött
észrevételeire,
hadat üzent a náci Németországnak.
- Ez nagyszerű! Igazán remek! - Várhatóan...
...néhány órán belül Franciaország is
hasonló bejelentést fog tenni.
Lengyelország többé nincs egyedül.
Ez csodálatos!
Anyu, ez a vacsora fenséges volt!
Az, bizony!
Ha van mit ünnepelni, az ember csak kitesz magáért.
Nagy-Britanniára és Franciaországra!
Na ugye? Nem megmondtam? Minden jóra fordul.
Ötezer-három.
- Ennyi az egész? - Igen,
ötezer-három zloty, összesen ennyink maradt.
Az 3.003-mal több, mint amennyi lehet. Nézzétek!
"További megszorítások a likvid tőkére nézve.
A zsidók maximum 2.000 złoty-t tarthatnak otthon."
Mit csinálunk a többivel?
Betesszük a bankba. Zárolt számlára.
Bankba!
Ki az a hülye, aki német bankba tenné a pénzét?!
El is rejthetnénk a pénzt.
Nézzétek csak! Betehetnénk a virágcserepek alá.
Nem nem! Majd én mondom mi legyen. Régi, jól bevált trükk kell.
Tudjátok, hogy volt az előző háborúban?
Lyukat fúrtunk az asztal lábába,
és oda rejtettük a pénzt.
- És mi van, ha elviszik az asztalt? - Hogyhogy elviszik az asztalt?
A németek elviszik a zsidó házakból a bútorokat, az értékeket, mindent.
- Tényleg? - Vajon kell nekik egy ilyen asztal is?
- Mégis mit csinálsz? - Figyeljetek! Nézzétek!
Ez a legjobb hely. Senki sem keresné egy virágcserép alatt.
- Nem. Figyeljetek! Gondolkoztam... - Tényleg? Na ez új!
- Tudjátok mit? Ide pszichológia kell! - Micsoda?
Itt hagyjuk a pénzt és az órát az asztalon,
és letakarjuk, így ni! Teljesen szem előtt.
- Te megőrültél? - A németek sosem vennék észre.
Ennél bolondabb dolgot még nem is láttam. Persze, hogy észreveszik!
Nézd!
Idióta!
- És még te nevezel engem bolondnak? - Nagyon jó. Ez az utolsó hely, ahol...
- Ez órákig eltart. - Nem kell sietnünk.
- Nem fog ez órákig tartani. - Na és, mondd csak, hogy szeded ki őket?
- Hogy szeded ki őket? - Csendet! Ne kiabáljatok!
- Egyesével kiszedem őket. - Rám senki sem hallgat.
Csendesebben már! Ne veszekedjetek! Legyen már egy kis csend!
- Akár egy ügyvéd. Csendet követel. - Csak figyeljetek ide!
Tegyük az órát a virágcserépbe, a pénzt meg a hegedűbe.
- Így is tudok majd játszani? - Majd kiderül.
- Jurek? Itt Wladek Szpilman. - Wladek, nahát! Hogy vagytok?
Jól vagyunk, köszönöm. És ti?
Jól, a körülményekhez képest. Tudom, hogy miért hívsz,
de nem tehetünk semmit. Az állomás nem fog újra kinyitni.
- Igen, tudom, de... - A lengyeleknek nem jár se zene, se rádió.
Igen, tudom, Jurek.
De te biztosan találsz majd munkát. Egy ilyen zongorista, mint te!
Talán igen, talán nem, de most...
ne haragudj, de nem a karrierem miatt hívtalak.
Hetekig nyaggattam Jureket, míg végül beadta a derekát, és azt mondta...
"Jól van, holnap eljöhetsz", és akkor végre elmentem...
erre lebombázták az állomást.
- Csodálatos, hogy így találkoztunk. - Tényleg?
Igen! Feledhetetlen!
- Imádom, ahogy játszik, Szpilman úr. - Kérem, hívjon Wladeknek!
- Senki sem játssza Chopint úgy, mint ön. - Remélem ez egy bók volt.
- Persze, hogy az! De tényleg! - Jó, persze, csak vicceltem.
- Beülünk egy kávéra? - Az jó lenne!
- Na és ön, mivel foglalkozik? - Befejeztem a konzervatóriumot.
- Ön is zenész? - Igen, olyasmi.
- Milyen hangszeren játszik? - Csellón.
Imádom, ahogy a nők csellóznak.
ZSIDÓKNAK TILOS A BELÉPÉS
Ez gyalázatos! Hogy mernek ilyet?!
Tudja, milyenek az emberek, jobb nácik akarnak lenni még Hitlernél is.
Bemegyek, és panaszt teszek.
Inkább ne! Higgyen nekem!
- Ez olyan megalázó! Éppen önnel! - Viszlát!
Keresünk egy másik helyet.
- Sétálhatunk is a parkban. - Éppenséggel, nem sétálhatunk.
Hivatalos rendelet.
Zsidók nem mehetnek a parkba.
- Istenem! Ugye csak viccel? - Nem viccelek, ez az igazság.
Leülhetnénk egy padra is, de, tudja
"zsidóknak tilos nyilvános padokra ülni".
Ez abszurd.
De ácsoroghatunk és beszélgethetünk itt is.
Azt hiszem, ezt még lehet.
Szóval, csellózik? Szép dolog!
És ki a kedvenc zeneszerzője?
Chopin? Tényleg? Nos...
akkor meg kell tanulnia a cselló szonátáját!
No és ön, Wladek?
Én meg kísérhetném. Én zongoráznék, maga meg csellózna.
Szpilman úr, ön igazán csodálatos.
Szólítson Wladeknek, kérem!
"Ingyen karszalagok a varsói körzet zsidói számára.
Elrendelem, hogy a Varsó körzetében élő zsidók
látható helyen karszalagot viseljenek, ha nem otthon tartózkodnak.
Jelen rendelet 1939. december 1-vel lép életbe,
és minden 12. életévét betöltött zsidóra vonatkozik.
A karszalagot a jobb ruhaujjon kell viselni.
Fehér háttér előtt kék Dávid-csillag legyen látható rajta.
A szalag legyen elegendően széles ahhoz,
hogy elférjen rajta egy csúcstól csúcsig 8 cm nagyságú csillag.
A csillag ágai 1 cm szélesek legyenek.
A rendeletnek nem engedelmeskedő zsidók
súlyos büntetésben fognak részesülni.
A varsói körzet kormányzója:
Dr. Fischer."
- Én nem fogom viselni. - Én sem.
Engem ne bélyegezzenek meg!
Hadd nézzem!
Írja, hogy nekünk magunknak kell-e beszereznünk ezeket a karszalagokat?
- Honnan vesszük majd ezeket? - Sehonnan.
Nem fogunk ilyesmit viselni.
Hé, te!
Gyere csak ide!
Miért nem üdvözöltél minket?
Elnézést!
Tilos a járdán menned!
Menj a csatornába!
Láttad ezt?
Mit? Mi az? Épp dolgozom!
Mi ez?
- Ideraknak minket. - Hogy érted azt, hogy "ideraknak"?
"A varsói körzet kormányzója, Dr. Fischer rendelete értelmében...
a zsidó negyed kialakításáról a varsói körzetben.
Létrehozunk egy zsidó negyedet,
és minden Varsóban élő vagy ideköltöző
zsidónak itt kell majd laknia."
Nézd meg ezt!
"Azok a zsidók, akik a megjelölt területen kívül laknak
1940. október 31-ig költözzenek be
a zsidó negyedbe!"
Ide nem fér be mindenki. Ez a terület túl kicsi.
400.000 zsidó él Varsóban.
Nem, csak 360.000. Úgy máris könnyebb lesz.
Mit tegyek? Mondd meg!
Anya?
Anya,
mi a baj?
20 złoty!
Ez az összes pénzünk, 20 złoty.
Mit kapok 20 złotyért?
Már elegem van abból, hogy mindig csak krumplit főzök!
Ez az ajánlatom. Ennyit adok érte.
Javaslom, fogadják el, mástól sem kapnának többet érte.
- De ez egy Bechstein! - 2000. Ajánlom, hogy fogadják el!
Ha majd elfogy az élelmük, tán megeszik?
- Tűnjön innen! - Magába meg mi ütött?
- Hagyd abba! - Inkább elajándékozom! Kifelé!
Talán ma még nem evett? Ez kínozza?
Maguk őrültek!
Szívességet teszek!
Kétezer, és én állom a szállítást.
Nem kérek semmit a szállításért.
Ma még nem evett? Maga megőrült!
Vigye!
1940. OKTÓBER 31.
Jó napot!
Nem akartam idejönni.
Nem akartam végignézni ezt, de...
nem tudtam otthon maradni.
- Hogy van? - Jól.
Az jó.
Nem, igazából nem vagyok jól. A kuzinomat letartóztatták.
Jurek szerint kiengedik majd.
Ez gyalázat!
Nem fog sokáig tartani, ne aggódjon!
Én is ezt mondogatom magamnak.
Túl abszurd az egész.
Nekem most... Mennem kell.
Hát, remélem találkozunk...
a közeljövőben.
Viszlát!
Hát...
meg kell mondjam, rosszabbra számítottam.
Hol fogunk aludni?
Én majd alszok a konyhában a lányokkal,
Te, Henryk és apátok pedig majd itt.
Gyertek csak!
Nézzétek!
FIGYELEM! A HOZZÁFÉRÉS TILOS
Menjetek innen!
Apa!
- Eladtál valamit? - Egyet. Dosztojevszkij Félkegyelműjét.
- 3 złotyért. - Az jobb, mint tegnap.
Három tetves złoty! Vannak, akik milliókat keresnek.
- Tudom. - Hidd el, nem tudod!
Megvesztegetik az őröket, hogy hunyjanak szemet.
Szekérszámra hoznak ételt, dohányt, szeszes italokat,
francia cicomákat.
A szegények éhen halnak, de őket ez nem érdekli.
Elnézést! Nem látták véletlenül a férjemet, Izaak Szermant?
- Magas, jóképű férfi, - Elnézést...
rövid ősz szakállal. Nem?
- Attól tartok, nem láttuk. - Bocsássanak meg!
- Nem ismerem. - Viszlát!
Aludjanak jól! De ha mégis látnák, írjanak nekem, jó?
Izaak Szerman.
Miért kell egy goj utcának keresztülmennie a területünkön?
Miért nem tudnak kikerülni minket?
Ne aggódjon! Hidat készülnek építeni, nem hallotta?
Hidat! Az idióták!
Méghogy a németek intelligensek!
Tudják, én mit gondolok? Hogy mind teljesen hülyék!
Etetnem kellene a családomat, erre a fél napomat itt töltöm,
arra várva, hogy átengedjenek.
Vagy talán azt hiszik, hogy zenét hallgatni jövök ide?
Mi a gond? Tán sietsz valahova?
Mi bajod van?
- Gyerünk, csinálj valamit! - Úgy van! Táncolj!
- Táncolj! - Táncolj!
Gyerünk! Táncolj!
Nagyon jó!
És te? Táncolj vele!
Tisztítsuk meg az utcát, hogy a zsidók táncolhassanak!
Táncparkett!
Gyere csak! És te is!
Gyerünk!
Gyorsabban!
Gyerünk!
Gyorsabban!
Rajta!
Gyorsabban!
Hajrá! Mozgás! Azt mondtam, gyorsabban! Mozgás, zsidók!
- Táncoljatok tovább! - Táncoljatok!
Végre megjöttek!
Már vártunk. Itzak Heller van itt.
- Miről van szó? - Üljetek le! Teát?
Az ebéddel megvárjuk a lányokat is.
- Szóval, miért is jött? - Hozott egy kis süteményt.
Az apja...
Az apja újra az ékszerüzletben utazik.
És jól megy neki, ugye, Yitzchak?
Ékszerek. Fantasztikus!
- Toborzás van. - Hol?
Ne okoskodj már! Barátként jöttem.
Az egész országból összeszedik a zsidókat.
Lassan félmillióan lesznek a gettóban.
- Több zsidó rendőr kell. - Több zsidó rendőr!
Értem már. Azt akarod, hogy én is zsidókat verjek, mint a Gestapo?
- Valakinek muszáj. - De miért nekem?
Azt hittem csak a gazdag családokból toboroztok.
Nézz meg minket! Az én apám nem gazdag!
Látom, és pont ezért vagyok itt. Jobb életetek is lehetne.
- Könyveladásból akarsz nyomorogni? - Igen, inkább.
Én itt szívességet teszek nektek!
Na és mi van veled? Remek zongorista vagy.
A rendőrségnek van egy jazz-zenekara. Tárt karokkal várnának.
- Lépj be! Hiszen úgysincs munkád! - De van, köszönöm.
Ne haragudj, de szeretné, ha abbahagynád.
Ki szeretné?
Mindennek a jó oldalát kell nézni.
Te a kis gettóban vagy, az értelmiségiekkel, a képzettekkel.
Nektek ott jobb. Itt a nagy gettóban ez maga a trágyadomb.
- Adj nekem valamit! - Te egy művész vagy.
Tartod a lelket az emberekben, ez elég.
- Segíteni akarok! Valamit tennem kell! - Te közismert személy vagy.
És tudod mit?
Belőletek, zenészekből, nem lesz jó konspirátor.
Ti túl... muzikálisak vagytok.
- Ki az? - Symche.
Majorek.
Arról pletykálnak, hogy a várost megtisztítják a nemkívánatos elemektől.
- Mindig pletykálnak valamiről. - Jó estét, Symche!
Dyrek, Yskenné.
Jehuda, húzod az igát, mi?
Majorek, ő itt a legjobb zongorista egész Lengyelországban.
Ha nem az egész világon.
Wladyslaw Szpilman, ő pedig itt Majorek.
- Nagyon örvendek! - Már hallottam rólad.
- De még nem hallottalak játszani. - Majorek katona volt.
Briliáns alak!
Az egyetlen hibája az, hogy nem szocialista.
Indulnod kéne, Wladek. Lassan itt a kijárási tilalom.
Tudod, hány példányt nyomunk az újságunkból?
Ötszázat!
És tudod, hogy átlagosan hányan olvasnak el egy példányt? Húszan.
Az tízezer olvasót jelent. Ez elég a felkeléshez!
Majorek az alsógatyájában rejti el őket, és a vécékben hagyja.
- A vécékben? - Ahányban csak lehet.
A németek sosem használnának zsidó vécét.
Nekik az túl tiszta.
Kérem uram!
Figyelj!
Állj meg, te kis fattyú!
Ezt neked!
Hagyják abba!
Gyere! Gyerünk, fiam!
Állj fej!
Nagyon kérlek, ma este kivételesen nem akarok semmi rosszat hallani!
- Jó étvágyat! - Akkor mesélek valami vicceset.
- Tudjátok, ki az a Dr. Raszeja? - A sebész?
Igen, a sebész.
Nos, nem tudom, miért, de valahogy a németek
beengedték a gettóba, hogy elvégezzen egy operációt.
Egy zsidón? Beengedtek egy lengyelt, hogy megoperáljon egy zsidót?
Megkapta az engedélyt, én csak ezt tudom. Aztán...
elaltatja a beteget, és elkezdi a műtétet.
Épp csak elkezdte felvágni, amikor beront az SS,
és lelövik a beteget az asztalon,
aztán lelövik Dr. Raszeját is, meg mindenkit, aki ott volt.
Hát nem vicces?
A páciens semmit sem érzett, mert el volt altatva.
Azt mondtam, semmi rosszat, Henryk.
Mi van veletek? Elment a humorérzéketek?
Nem volt vicces.
Tudod, mi a vicces? A te röhejes nyakkendőt!
Mi a fenéről beszélsz? Hogy jön ide most a nyakkendőm?
- Kell a nyakkendő a munkámhoz. - A munkádhoz?
- Úgy van, én dolgozom. - Dolgozol, persze.
Zongorázol a gettó parazitáinak!
- Paraziták. - Paraziták...
Elég legyen, fiúk!
- Azokat semmi sem érdekli. - És ez az én hibám?
Ezt látni minden nap. Észre sem veszik, hogy mi folyik körülöttük.
- Az amerikaiak bűne. - Mi? A nyakkendőm?
Az amerikai zsidóké. Belőlük pedig sok van!
Mi a fenét képzelnek ők? Itt emberek halnak meg.
Egy betevő falatjuk sincs.
A zsidó bankároknak Amerikát rá kéne vennie, hogy üzenjen hadat Németországnak.
A villanyt!
Villanyt felkapcsolni!
Gyerünk!
Kinyitni! Bemegyünk!
Kinyitni!
Felállni!
Állj fel, te is! Gyerünk!
Dobjátok ki!
Anya...
Gyerünk, futás!
- Szpilman úr testvére vagyok. - Jöjjön be! Ti nem!
- Mi történt? - Szörnyűség, gyere!
- Mi az? - Levadásszák az embereket az utcákon.
Elvitték Henryket.
Menj haza! Hallod? Menj haza, majd én elintézem.
- Elnézést, nem látta a férjemet? - Nem.
Izaak Szerman?
- Attól tartok, nem. - Magas, jóképű, rövid ősz szakállal.
Ha látja őt, írjon nekem! Ne feledje! Izaak Szerman.
Mi történt itt?
Elvitték az unokámat. Összeszedik és elviszik őket.
Ki tudja, mit tesznek velük. Én már nem hiszek Istenben.
Elnézést!
Itzak?
Itzak, Wladek Szpilman vagyok.
Erre!
- Henryk odabent van. - Én nem láttam.
- De, hidd el! Elvitték. - Hát így járt.
Tudsz segíteni?
Most bezzeg segítsek!
Tudsz segíteni nekünk?
- Annak ára van. - Nincs pénzem.
Akkor nem segíthetek. Csatlakoznotok kellett volna!
Figyelj! Úgy hallottam, befolyásos ember vagy.
Kitől hallottad?
Ismerősöktől. Azt mondják, fontos ember lettél.
Itzak...
- Kezeket fel! - Hogy vagy?
- Minden rendben? - Ti banditák!
Hullák vagytok!
- Ez bolond. - Kezeket fel!
- Kérsz egy cigarettát? - Cigarettát?
Köszönöm!
- Minden nagyon rendben van! - Úgy bizony.
Nagyon elégedettnek tűnik.
Minden rendben!
Fel a kezeket!
Minden rendben!
Segítség! Segítsen valaki!
Engedd el! Segítség!
- Miért gyűjtöttek be? - Szóval Itzak Hellerhez fordultál?
- Kértem én, hogy beszélj vele? - Kiengedtek, nem?
Könyörögtél annak a szarjankónak?
Megkértem, hogy segítsen.
És mit fizettél neki?
Mit fizethettem volna?
Minden zlotyt, amit megkeresek, élelemre költünk.
Én tudok magamra vigyázni.
De hát el akartak vinni!
Ahhoz neked semmi közöd.
Engem akartak, nem téged.
Miért kell neked mások dolgába beleavatkoznod?
- Te bediliztél, ez a te bajod. - Az is csak rám tartozik.
Mi a baj? Rosszul vagy?
Éhes vagyok.
Munkáltatói igazolásod? Mit jelent az, hogy nincs munkáltatói igazolásod?
Igazolnod kell,
hogy a németeknek dolgozol a gettóban, mert különben...
- Különben mi? - Különben deportálnak.
- Tehát a pletykák igazak. - Áttelepítenek bennünket...
munkatáborokba küldenek, keletre.
- Bezárják a kis gettót. - Édes Istenem!
Wladek? Wladek?
Azt hittem turnézol valahol Londonban, Párizsban, New Yorkban vagy Chicagóban.
- Ezen a héten nem. - Borzasztóan festesz!
Hallottátok a pletykákat? Áttelepítenek bennünket keletre.
Pletykák! Nem kell úgy a szívedre venni őket! Mi a gond?
Próbálok munkáltatói igazolást szerezni apámnak.
Sikerült szerezni magamnak, és a család többi tagjának, de apámnak nem.
- Már minden cégnél és boltnál jártam... - Hát miért nem hozzám jöttél?
Nem tudtam, hogy ezzel is foglalkozol.
Én nem is, de Majorek igen.
Tudsz segíteni? Pénzem nincs.
Ugyan már, ne sértegess minket!
Tudsz segíteni neki?
Gyere a Schultz-műhelyhez holnap négykor!
Na ugye, milyen szerencsés napod van ma?
Akcióban a történelmi szükséglet!
Ezért mondom mindig:
- "Nézd mindennek a jó oldalát!" - Igen, tudom.
- Hogy van a háta? - Jobb.
Jobb?
Jobb, ha nem kérdezed!
Köszönöm!
Szívesen. De ez úgysem segít.
Köszönjük, Schultz úr!
1942. MÁRCIUS 15.
Legalább van munkánk a gettóban.
Legalább még együtt vagyunk.
Kifelé mindenki, az udvarra!
Gyerünk, mozgás!
Munkások vagyunk, van munkáltatói igazolásunk.
Várj csak!
Tessék!
Menj oda! Gyorsan!
Te is.
Te, te,
te,
te.
A többiek öltözzenek fel, és jöjjenek vissza ide!
Hozzátok a holmijaitokat, maximum 15 kilót.
Hová visznek minket?
Sajnálom, ennyit tudtam tenni.
- Azt hittem az igazolások megvédenek. - Hagyd ezt abba, Wladek!
Reméljük, hogy Henryk és Halina jobban járnak így!
1942. AUGUSZTUS 16.
- Hová fogunk menni? - Dolgozni fogtok.
Ott jobb lesz nektek, mint a büdös gettóban. Mozgás!
Hogy tehettem? Hogy tehettem?
Hogy tehettem?
Nincs egy üveg vize? Haldokik!
- Szomjan hal a gyerekem! - Sajnálom!
- Könyörgök! - Sajnálom.
- Nincs egy kis vizük? Könyörgök! - Nem hallod, mit mondok?
- Én mondom, ez szégyen! - Értelek.
Hagyjuk, hogy elvigyenek lemészárolni, mint a juhokat!
- Ne olyan hangosan! - Miért nem támadunk?
Fél millióan vagyunk itt! Kitörhetnénk a gettóból!
Legalább tisztességben halnánk meg, nem úgy, mint a történelem szégyene.
Honnan tudod olyan biztosan, hogy meghalni visznek minket?
Nem tudom.
És tudod, miért nem tudom? Mert nem mondják meg!
- Kiirtanak minket. - És mit akarsz, mit tegyek? Harcoljak?
A harchoz szervezettség kell, tervek és fegyverek.
Igaza van. Mivel harcoljak? A hegedű vonómmal?
A németek nem fognak ennyi munkaerőt elpocsékolni.
Munkatáborokba küldenek minket, ez nyilvánvaló.
Persze!
Nézd azt a kriplit ott, az öregeket, a gyerekeket! Ők fognak dolgozni?
Nézz magadra! Rönköket cipelsz majd a hátadon?
Henryk! Halina, Henryk!
Halina, Henryk!
Úgy hiányoztatok! Veletek akartam lenni!
Veletek akartam lenni!
Bolond!
Hogy tehettem?
Az idegeimre megy!
Mégis mi az, amit tett?
Megfojtotta a kisbabáját.
Előkészítettek egy rejtekhelyet, és persze el is bújtak oda.
A baba pont akkor kezdett sírni, amikor a rendőrök jöttek.
Befogta a száját a kezével, és a baba meghalt.
Az egyik rendőr kifülelte a halálhörgést és rátaláltak a búvóhelyükre.
Mit olvasol?
"Ha megszúrtok, nem vérzünk-e?
ha csiklandotok, nem nevetünk-e?
ha megmérgeztek, nem halunk-e meg?
s ha bántotok, ne álljunk-e bosszút?”
- Nagyon idevág. - Igen, ezért hoztam magammal.
Idióta. Mégis mit képzel, mit fog csinálni a pénzzel?
Fiú! Gyere ide!
Gyere csak!
- Mennyit kérsz egy karamellért? - 20 złotyt.
Egyetlen karamelláért? Mit akarsz csinálni a pénzzel?
20 złoty.
Együtt van 20 złotynk.
Azt hiszem, nálam van 10.
5, 10, 20.
- Halina? - Tessék?
- Nem jó, hogy most mondom ezt, de... - Mit?
Bárcsak jobban ismernélek!
Köszönöm.
Szpilman?
Kopj le!
Apu? Apu!
Apu!
Anyu? Halina?
Halina? Anyu?
Mi a fenét csinálsz? Megmentettem az életed! Tűnj már innen! Menj!
Ne fuss!
Anna!
Mennek az olvasztótégelybe!
- Ez itt marad! - Adja ide!
Mit művel? Terhes!
Wladek?
Miért jöttél ide, Wladek?
Az van, hogy én...
Mi...
Mindegyikük...
Mindegyikük.
Lehet, hogy ők a szerencsések. Minél gyorsabb, annál jobb.
Még nincs vége. Itt maradunk még pár napig...
míg el nem ül a por.
Lefizettem egy rendőrt, eljön majd, ha vége lesz.
Vigyázz! Indulj!
Előre!
Istenem, nem voltam idekint, nem is tudom, már legalább két éve!
Ezért ne legyél úgy oda!
Arany.
Nagyon jó áron.
Ismered?
Igazi szépség. Ki ő?
Egy énekesnő. Elég jól ismerem.
A férje színész.
Jó emberek. Szeretnék vele beszélni.
Ne feledd, Wladek, felakasztják őket, ha zsidóknak segítenek.
Balra át!
Indulj!
Állj! Vigyázz!
Pihenj!
Jobbra át!
Lépj ki!
Te!
Te, te,
és te.
Le a földre!
Balra át!
Indulj!
Mióta vagy itt?
Tegnap este óta.
Örültem, hogy látlak!
Most egy végső kitelepítésbe fognak kezdeni.
Tudjuk, hogy ez mit jelent.
Kiküldtünk egy megbízható embert, Zygmundot.
Az volt a feladata, hogy kövesse a Varsóból kifelé vezető síneket.
Sokolowba vezetnek.
Valaki elmondta neki, hogy a sínek kettéválnak,
az egyik Treblinkába vezet.
Azt mondja, Varsóból minden nap emberekkel teli tehervagonok
mennek a treblinkai vágányon, aztán üresen jönnek vissza.
Azon a vágányon élelmiszerszállítmányt még sosem láttak.
Civileknek tilos a treblinkai állomás közelébe menni.
Kiirtanak bennünket.
Már nem tart sokáig.
Csak 60 ezren maradtunk a félmillióból.
Főleg fiatalok.
De ezúttal harcolni fogunk.
Erősek vagyunk.
Szervezettek, és felkészültek.
Ha segítség kell, én...
Hé, te!
Gyere ide!
A francba!
Sajnálom! Igazán sajnálom.
Nem is tudom, hogy történhetett.
Ezt neked!
Vigyétek innen!
Remélem zongorázni jobban tudsz, mint téglát hordani.
Ha így folytatja, nem bírja soká.
Majd meglátom, tudok-e valami jobbat keríteni neki.
Baj van!
Felsorakoztatni a zsidókat!
Sorakozó! Csak a zsidók!
A lengyelek dolgozzanak tovább! Csak a zsidók!
Jó hírem van a számotokra.
Pletykák keringenek arról,
Hogy mi szeretnénk
kitelepíteni benneteket.
Ígérem, hogy sem most,
sem a jövőben
nem tervezünk ilyesmit.
Értve vagyok?
Ezért
plakátokat fogunk kihelyezni.
Hogy bizonyítsuk a jó szándékunkat...
Válasszatok ki egy valakit magatok közül,
aki mindennap a városba mehet,
hogy hozzon nektek 3 kiló
krumplit
és egy vekni kenyeret, fejenként, minden munkásnak.
Hát miért tennénk mi ilyesmit,
ha ki akarnánk telepíteni benneteket?
Amit nem esztek meg,
azt el is adhatjátok.
Ti zsidók ebben vagytok jók, nem?
A pénzcsinálásban?
Oszolj!
Azt ott, ami madzaggal van megkötve.
A többi meg dróttal.
Most!
Majorek.
Kérnék egy szívességet.
Ki akarok jutni innen.
Kijutni könnyű.
Túlélni a falon kívül, az a nehéz!
Tudom.
Tavaly nyáron egy napot a Zelazna Brama téren dolgoztam.
Láttam egy régi ismerőst.
Egy énekesnőt, akinek a férje színész.
Leírtam a nevüket és a címüket, hátha még ott laknak.
Janina Godlewska és Andrzej Bogucki. Jó emberek.
Megpróbálnál beszélni velük?
Bemész a városba mindennap. Kérdezd meg,
hogy segítenének-e megszöknöm innen!
Van sebtapaszod?
Miben sántikálsz?
Mi van abban?
Megengedték, hogy ételt hozzunk be a gettóba.
Három kiló krumplit és kenyeret.
Nyisd ki!
Csak krumpli meg kenyér.
Hazudsz. Nem mondasz igazat.
Nyisd ki!
Krumpli, mi?
Ti zsidók mind egyformák vagytok.
Az ember a kisujját nyújtja...
nektek meg az egész karja kell.
Ha még egyszer hazudsz nekem, megöllek. Én, személyesen.
Próbáltam elérni a barátaidat.
- Már nem laknak ott. - Beszéltél velük?
- Legyél indulásra kész! - Mikor?
- Hamarosan. - Állj!
Francba! Francba!
Várj! Mi folyik itt?
Ezt nektek!
Majd én megtanítalak benneteket viselkedni, mocskos zsidók!
Tudod, miért kaptok verést?
- Nem. - Tudod, miért kaptok verést?
Miért?
Hogy megünnepeljük az új évet!
Indulás!
Indulás, és énekelni!
Énekeljetek valami szépet!
Jó hangosan!
Talpra mindenki És kövessük a fehér sast
Harcra fel
Ma győzni fogunk
Induljunk hát Kénköves tűz zúduljon rájuk
Eljött a nap, Hogy összetörjük a rabigát
Ma eltapossuk Nemzetünk meggyalázóit
S méltóságunk Régi fénye helyreáll
Gyertek!
Bocsánat!
Piszkos vagyok. Nagyon koszos vagyok.
Nincs sok időnk. Gyere!
Sietnünk kell!
Tessék. Remélem, ez jó rád.
Nem maradhatsz egy helyen.
A németek válogatás nélkül levadásznak mindenkit.
Zsidókat, nem zsidókat, bárkit. Mindenkit!
Ja, és Wladek, borotválkozz meg! Ott a borotvám a polcon.
Gebczynski gondoskodik majd rólad.
Ő a város túloldalán van.
Ma éjjel ott maradsz, aztán találunk másik helyet.
Én majd viszek ételt.
Rendben, gyerünk!
Megmutatom, hol fog aludni.
Holnap délutánig itt kell maradnia.
Van egy lakás magának, a gettó fala mellett.
De biztonságos.
Ez nem lesz valami kényelmes.
Megleszek.
Köszönöm!
Tessék. Adja azt ide!
Menjen előre, amennyire csak tud, egészen a német részig.
BELÉPNI TILOS!
Most behúzom a függönyt,
de nappal nyitva kell hagyni. Ezt tartsa észben!
Jobb a falnak ezen az oldalán, ugye?
Igen.
De néha nem is tudom, hogy melyik oldalán vagyok.
Van itt kenyér, krumpli, hagyma.
Majd jövök még.
Janina is eljön, hetente kétszer.
Hoz majd még ételt, megnézi, hogy van.
Köszönöm!
Egy fontos dolog: ha vészhelyzet van...
de tényleg csak vészhelyzetben, erre a címre menjen!
Hogy érted azt, hogy elfelejtetted?
Szerinted hogy értem? Elfelejtettem, és kész.
Úgy bánsz velem, mint a szeméttel.
Mert az is vagy.
- Disznó! - Ribanc!
- Mocskos disznó! - Te vagy a mocskos disznó!
Aki mondja másra... Disznó!
Úgy játszol, akár egy angyal.
Ha tényleg olyan jól játszom, miért nem figyelsz?
- De, figyelek. - Hazudsz.
Elaludtál, te disznó!
1943. ÁPRILIS 19.
Szétválni! Megtámadtak!
Fedezékbe!
Lőj már!
Fedezékbe! Tűz!
Gyerünk, kifelé!
- Tűz! - Tűz!
A támadás sikerrel járt.
1943. MÁJUS 16.
Az az épület...
Megfordulni!
Tűz!
Köszönöm!
- Akartam jönni hamarabb, de... - Ne! Én köszönöm!
Ki hitte volna, hogy ilyen sokáig kitartanak?!
Nem kellett volna kijönnöm. Ott kellett volna harcolnom velük.
Wladek, hagyd ezt abba, már vége van.
Csak légy büszke rájuk!
- Istenem, hogy harcoltak! - Igen.
- De a németek is. - Teljesen megdöbbentek!
Váratlanul érte őket! De mindenki mást is!
Hogy a zsidók visszaüssenek!
- Ki gondolta volna? - Mi haszna volt?
Hogyhogy mi haszna?
Wladek, meglepsz!
Méltósággal haltak meg, ez volt a haszna.
És tudod, még mi?
Az, hogy most a lengyelek jönnek!
Készen állunk.
Mi is harcolni fogunk.
Majd meglátod!
Szedd össze a cuccodat, el kell mennünk!
Micsoda?
Mi történt?
- Én is menekülök. - Mi történt?
A Gestapo megtalálta a fegyvereinket.
Janinát és Andrzejt letartóztatták.
Előbb-utóbb erről a helyről is tudomásuk lesz.
Azonnal el kell tűnnünk innen!
És mégis hova menjek?
Nézz csak rám! Én nem megyek sehova.
- Itt is bevárhatom a sorsomat! - Ez a te döntésed.
De he jönnek, ugorj ki az ablakon!
Ne hagyd, hogy élve elkapjanak!
Nálam méreg van, engem sem kapnak el élve.
Nyissák ki!
Kinyitni, vagy hívom a rendőrséget!
Maga ebben a lakásban lakik?
Nincs a nyilvántartásban.
Egy barátomé.
Látogatóba jöttem, de elkerültük egymást.
Van igazolványa?
- Mutassa az igazolványát! - Jó, persze.
- Mutassa az igazolványát! - Mi folyik itt?
Ez egy zsidó! Egy zsidó!
Állítsák meg azt a zsidót!
Ne engedjék ki! Állítsák meg!
Ki az?
Gebczynski úr küldött.
Wladyslaw Szpilman.
Dorota.
Jöjjön be!
Bocsánat, de
ezt a címet kaptam, hogy Dzikiewicz urat keressem.
Michal Dzikiewicz. Ő a férjem.
Jöjjön be!
Üljön le!
Segítségre van szükségem.
Visszajön a kijárási tilalom előtt.
Eddig bujkáltam.
- Most nincs hová mennem. - Hamarosan megjön.
- Mióta van férjnél? - Kicsit több, mint egy éve.
És hogy van Jurek?
Meghalt.
- Mikorra várja a babát? - Karácsonyra.
Nem most a legjobb babát várni, de...
Ő a férjem. Wladyslaw Szpilman.
- Marek Gebczynski küldte. - Igen, már emlékszem.
Azt mondta, vészhelyzetben önhöz fordulhatok.
Most már ne aggódjon!
Ma este már nem mehetünk sehova.
Majd a kanapén alszik.
Bocsánat.
Bocsánat, de kaphatnék egy kis kenyeret?
Persze, mindjárt eszünk.
Üljön le, kérem!
Köszönöm!
Ez egy nagyon német környék.
Szemben, abba a kórházba hozzák a sebesülteket az orosz frontról.
Mellette az ott a Schutzpolizei.
Itt a legbiztonságosabb.
Az oroszlánbarlang kellős közepén.
Be fogom zárni magát.
Senki sem tudja, hogy itt van, úgyhogy maradjon a lehető legnagyobb csendben!
Minden rendben?
Köszönöm.
Ő itt Antek Szalas.
Ő fog magáról gondoskodni.
- Örvendek. - Szintúgy.
Köszönöm!
Adtam neki is kulcsot.
Hoz majd ételt, ránéz magára.
Az ellenállással van, jó ember.
Ugye nem emlékszik rám Szpilman úr?
Nem igazán.
A varsói rádiónál.
Technikus voltam ott.
Majd mindennap láttam magát.
- Ne haragudjon, nem emlékszem. - Nem baj.
Semmi oka aggodalomra! Gyakran eljövök majd.
Biztos örül, hogy a szövetségesek bombázzák Németországot
minden egyes éjszaka.
Köln, Hamburg, Berlin.
Az oroszok is jól alájuk pörkölnek. Ez már a vég kezdete.
Reméljük!
Jöjjenek!
Óvatosan!
Úgy ni, óvatosan!
Szóval még él?
Tessék! Kolbász és kenyér.
Még mindig megvan az a vodka?
- Ezt mennyi időre osszam be? - Már nem sokra.
Azt hiszem sárgaságom van.
Amiatt nem kell aggódni. Attól csak hülyén néz ki az ember.
A nagyapámat kidobta a barátnője, amikor sárgaságot kapott.
Igya ezt meg!
Miért nem jött hamarabb? Több mint két hét telt el.
Gondok akadtak.
A pénz!
Pénz kell ahhoz, hogy ennivalót vegyek.
Szükségem van olyan holmikra, amit eladhatok. Nem könnyű.
Tessék. Adja el ezt.
Az ennivaló fontosabb, mint az idő.
Ja igen, akartam is mondani!
A szövetségesek partra szálltak Franciaországban.
Hamarosan ideérnek az oroszok.
Szarrá verik a németeket...
már biztos nem soká.
Wladek?
Tudtam, tudtam, hogy ez lesz!
- Hívok orvost. - Nem lehet, túl veszélyes.
- Dr. Luczak. Benne megbízhatunk. - Ugye viccelsz? Ő gyerekorvos!
- Attól még orvos. - Nem.
Te maradj itt, én megyek.
Elbúcsúzni jöttünk.
Az édesanyámhoz költözünk Otwocksba.
A kicsi már ott van. Ott biztonságosabb.
Azt mondják, már csak pár nap, hogy kirobbanjon a felkelés.
Ezt a Szalast le kellene lőni!
Pénzt gyűjtött magának egész Varsóban.
Állítólag elég tisztességesen adakoztak,
és összejött egy szép kis summa.
Istenem!
A mája akkora, mint egy focilabda, az epehólyagja is gyulladásban van,
de túléli.
Megpróbálok szerezni neki egy kis fruktózt, de nem lesz könnyű.
Ki tud jönni hozzá újra?
Ki tudja?
Doktor úr,
- köszönöm! - Nem beszéljen, pihenjen!
Nagyon köszönjük, hogy kijött!
Hoztunk egy kis ennivalót.
Most főzök valamit, de aztán mennünk kell.
1944. AUGUSZTUS 1.
Gránátot dobok!
Van ott egy sebesült!
Jöjjenek!
Vigyázz!
- Hozok segítséget! - Gyorsan!
Hozzanak hordágyat!
Menj vissza!
Jöjjenek ki, az utcára!
Kifelé, gyorsan, a németek körbevették az épületet!
Valaki! Segítsenek!
Jól vagy? Túl nagy a por.
Csak megnézem ezt az oldalt. Ne aggódj!
Óvatosan!
- Heinrich? - Csak szétnézek!
Van itt valaki?
- Gyere le! - Jól van, jövök már!
Gyerünk, hordjuk egy kupacba!
Mehet!
Mindent meg kell jelölnünk.
Come on.
Mit csinál maga itt?
Ki maga?
Ért engem?
Igen.
Mit csinál itt?
Én csak...
próbáltam kinyitni ezt a konzervet.
Itt lakik?
Itt dolgozik?
Nem.
Mi a foglalkozása?
Én egy...
zongorista vagyok. Voltam.
Zongorista?
Jöjjön!
Játsszon valamit!
Maga bujkál itt?
Zsidó?
Hol bujkál?
A padláson.
Mutassa meg!
Van valami ennivalója?
Szerintük nagyon fontos, hogy...
Vigyázz!
- Pihenj! - Pihenj!
Zsidó!
Kérem!
Mit jelent ez a lövöldözés?
Az oroszok, a folyó túloldalán.
Már csak pár hétig kell kitartania, nem tovább.
- Mi történik? - Elmegyünk.
- Itt vannak az oroszok? - Még nem.
Nem is tudom, hogy köszönjem meg.
Köszönje Istennek, ne nekem!
Ő akarja, hogy túléljünk.
Vagy legalábbis ezt kell hinnünk.
Tessék, vegye el!
- És maga? - Nekem van egy másik. Egy melegebb.
Mihez fog kezdeni, ha ennek az egésznek vége lesz?
Megint zongorázni fogok a lengyel rádiónál.
Mondja meg a nevét!
Hátha hallgatom majd, ahogy játszik.
Szpilman.
Pont zongoristához illő név.
Német!
Ne lőjenek! Lengyel vagyok!
Lengyel vagyok!
- Jöjjön elő, felemelt kézzel! - Kérem! Könyörgök!
Ne lőjenek!
Könyörgök, lengyel vagyok!
Jöjjön le!
Kérem, lengyel vagyok!
Tényleg lengyel.
Igen, az.
Mi a francért van ilyen kabátban?
Fázok!
Nézd csak meg őket! Rohadt németek!
Gyilkosok!
- Mocskos rohadékok! - Gyilkosok!
Szemét dögök!
Na, most mit tudtok?!
Mindent elvettetek tőlem!
Tőlem, egy zenésztől!
Elvettétek a hegedűmet, elvettétek a lelkemet!
Zenész?
Maga zenész?
Igen!
Ismer...
egy Szpilman nevű zongoristát a lengyel rádiónál?
Persze, hogy ismerem!
Segítettem neki elbújni.
Mondja meg neki, hogy itt vagyok!
Kérje meg, hogy segítsen nekem!
- Mi a neve? - Hosenfeld.
Micsoda?
Pontosan itt volt, egészen biztos.
Hát, már nincs itt.
Kiabáltam, szitkozódtam. Nem vagyok büszke rá, de ezt tettem.
Ott álltam, ahol most te.
Itt volt a szögesdrót, és idejött hozzám ez a német.
- Nem tudod, mi volt a neve? - Nem.
Megkérdezem a gyárban, hátha tudnak valamit.
WLADYSLAW SZPILMAN HALÁLÁIG VARSÓBAN ÉLT.
88 ÉVESEN HALT MEG, 2000. JÚLIUS 6-ÁN.
A NÉMET TISZT WILM HOSENFELD SZÁZADOS VOLT.
RÓLA CSAK ANNYIT TUDUNK, HOGY EGY SZOVJET HADIFOGOLYTÁBORBAN HALT MEG, 1952-BEN.
A feliratot fordította: Mórágyi Bernadett