Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
VARŠAVA 1939
- Pan Szpilman? - Dobrý den.
Přišla jsem sem za vámi. Obdivuji vaši hru.
- Kdo jste? - Jmenuji se Dorota, jsem Jurkova sestra.
- Vy krvácíte! - To nic není.
Jdeme, Doroto, napíšeš mu pak dopis.
Teď není ta pravá chvíle.
Jurku, kde jsi ji doteď schovával?
- Nevím, co vzít. - Vždy toho bereš moc.
Kolik kufrů bereš?
Co myslíš, mám vzít portrét strýce Szymona?
Máš, nemáš, vezmi, co chceš.
Copak nevidíš, že umírám strachy?
Vždyť on přijde, bude v pořádku.
Potřebuji další kufr.
Mami, Wladek přišel!
Díky bohu. Wladku!
- Jsi zraněný? - Ne, to nic není.
Tak jsem se bála.
Říkal jsem, ať se nebojí. Máš doklady u sebe?
Ať ví, co s tebou, až tě rozmete bomba.
Henryku, neříkej takové věci.
Chraň Bůh. Chraň Bůh.
- Tati, Wladek je doma. - Co jsem říkal?
- Co to děláte? - Kde je můj klobouk s krempou?
Bombardovali nás. Nemůžeme vysílat.
"Varšava" není jediná rozhlasová stanice.
Sbal se, miláčku. Zabal si věci.
- Kam jedeme? - Pryč z Varšavy.
- Kam? - Ty jsi to neslyšel?
- Co? - Kde je ta vyhláška?
Ne.
- Kde je ta vyhláška? - Zabalila jsem do ní něco.
- Něco do ní zabalila... - Vláda odjela do Lublinu.
Všichni muži musí odjet z města
a za řekou stavět novou obrannou linii.
Nikdo tu nezůstal, jenom ženy. Všichni muži odjeli.
A co uděláte, až postaví novou obrannou linii?
- Budete tu bloumat s kufry? - Bal, Wladku. Nemáme čas.
- Já nikam nejedu. - Dobře.
Já taky nikam nejedu.
Nebuďte směšní, musíme zůstat spolu.
Podívej, když mám umřít, tak ať umřu doma. Zůstávám.
- Chraň bůh. - Něco jsem chytil. Poslouchejte.
...hlásí se BBC Londýn. Britská vláda...
nedostala žádnou odpověď
na připomínky přednesené...
německé vládě...
a vyhlásila válku nacistickému Německu.
- To je skvělé! Skvělé! - Očekává se, že...
...v příštích hodinách Francie
učiní obdobné prohlášení.
Polsko již není nadále samotné.
Skvělé, skvělé!
Mami, ta večeře byla výborná.
Ano, to byla.
Když je co slavit, tak se musíme snažit.
Na Velkou Británii a Francii!
Neříkal jsem to? Neříkal jsem to? Všechno bude v pořádku.
Pět tisíc tři.
- To je všechno? - Ano.
Pět tisíc a tři zlotý, víc nám nezbývá.
To je 3 003 přes limit. Podívej.
"Další omezení hotovostních aktiv:
Židé smějí mít doma v hotovosti maximálně 2000 zlotých."
A co máme dělat s tím zbytkem?
Dáme to do banky. Na blokovaný účet.
Do banky!
Který idiot by dal peníze do německé banky?
Můžeme je schovat.
Podívej, tady. Můžeme je dát pod květináče.
Ne. Víte, co uděláme? Použijeme odzkoušené metody.
Jako za poslední války.
Skrýš v noze od stolu!
Peníze dovnitř.
- A když nám vezmou stůl? - Co tím myslíš, vezmou stůl?
Němci chodí k Židům domů, berou nábytek, hodnotné věci, vše.
- To dělají? - Proč by chtěli takovýhle stůl?
- Co to proboha děláš? - Poslouchejte.
Tady je to nejlepší. Koho napadne podívat se pod květináč?
- Ne, poslouchejte. Přemýšlel jsem... - Opravdu? Taková změna.
- Víte co? Použijme psychologii. - Cože?
Necháme peníze a hodinky na stole.
A jen to přikryjeme. Přímo na očích.
- Zbláznil jsi se? - Toho si Němci nikdy nevšimnou.
Větší hloupost jsem nikdy neslyšel. Jasně, že si toho všimnou.
Podívej.
Hlupáku.
- A já jsem hlupák? - Ano, to je to poslední místo...
- To bude trvat hodiny. - Vždyť nepospícháme.
- Nezabere to hodiny. - A jak je dostaneme ven?
- Jak je dostaneme ven? - Ticho! Klid, prosím!
- Vyndáme je jednu po druhé. - Neposloucháte mě!
Klid, prosím. Uklidněte se, prosím.
- Právnička, má ráda klid. - Poslouchejte, prosím. Podívejte.
Hodinky dáme pod květináč a peníze do houslí.
- Ale budu moct ještě hrát? - To uvidíš.
- Jurek? Tady Wladek Szpilman. - Wladku, jak se máš?
Jo, dobře. Děkuji. A ty?
Dobře, vzhledem k okolnostem. Já vím, proč voláš.
Ale nemůžeme nic dělat. Oni rádio znovu neotevřou.
- Ano, já vím, ale... - Žádná hudba, žádné rádio pro Poláky.
Já vím. Jurku...
Ale ty určitě najdeš práci. Pianista jako ty.
Možná ano, možná ne. Ale...
nezlob se, ale nevolám ti kvůli mojí budoucí kariéře.
Otravovala jsem Jurka celé týdny, nakonec to vzdal a řekl,
ať s ním zítra jdu, tak jsem přišla...
A oni bombardovali rádio.
- Takto vás potkat bylo skvělé. - Opravdu?
Ano, bylo to nezapomenutelné.
- Miluji vás styl, pane Szpilmane. - Říkejte mi Wladek.
- Nikdo nehraje Chopina jako vy. - Doufám, že je to lichotka.
- Samozřejmě, že ano. - To byl pokus o vtip.
- Co kdybychom si zašli na kávu? - S radostí.
- A vy, co vy děláte? - Dokončila jsem konzervatoř.
- Jste hudebnice? - Ano. Jen tak trochu.
- Jaký nástroj? - Violoncello.
Líbí se mi ženy s violoncellem.
ŽIDŮM VSTUP ZAKÁZÁN
Taková hanebnost! Jak se opovažují?
Znáte lidi. Chtějí být větší nacisté než Hitler.
Budu si stěžovat.
Raději ne, věřte mi.
- To je ponižující. Někdo jako vy! - Na shledanou.
Půjdeme někam jinam.
- Můžeme se projít v parku. - Ne, to nemůžeme.
Úřední vyhláška.
Židé mají park zakázaný.
- Proboha. Žertujete? - Ne, to je pravda.
Mohli bychom si sednout na lavičku,
ale Židé mají veřejné lavičky zakázány.
To je absurdní.
Můžeme tu jen stát a povídat si.
To máme povolené.
Takže vy hrajete na violoncello. To je hezké.
Váš oblíbený skladatel?
Chopin? Opravdu? To ano.
To se naučíte jeho sonátu pro violoncello, že?
A co vy, Wladku?
Mohl bych vás doprovázet. Já na piáno, vy na cello.
Pane Szpilmane, vy jste tak úžasný.
Říkejte mi Wladku, prosím.
"Ve varšavském okrese hvězdy pro Židy zdarma.
"Tímto se nařizuje všem Židům ve varšavském okrese...
"být na veřejných prostorách viditelně označeni.
"Toto nařízení vstupuje v platnost 1. prosince 1939...
"a platí pro všechny Židy starší dvanácti let.
"Označení bude na pravém rukávu...
"a bude představovat modrou Davidovu hvězdu na bílém pozadí.
"Pozadí musí být dostatečně široké
"a průměr hvězdy musí být 8 centimetrů.
"Šířka ramen hvězdy musí být jeden centimetr.
"Židé, kteří nebudou tuto vyhlášku respektovat,
"budou přísně potrestáni.
"Podepsán guvernér varšavského okresu
"dr. Fischer."
- Já to nosit nebudu. - Já taky ne.
Nenechám se označkovat.
Ukaž mi to.
Říká se tam, že si ty hvězdy musíme sami sehnat.
- Kde je seženeme? - Nebudeme je shánět.
My to nosit nebudeme.
Hej, ty!
Pojď sem.
Jak to, že jsi nepozdravil?
Promiňte.
Na chodník nesmíš!
Slez do pangejtu!
Viděl jsi to?
Co? Já pracuji. Co je?
Co to je?
- Tam nás dají. - Co tím myslíš?
"Příkaz guvernéra varšavského okresu dr. Fischera...
"týkající se zřízení židovské čtvrti ve Varšavě.
"Bude zřízena židovská čtvrť
"ve které budou bydlet všichni Židé
"žijící ve Varšavě i nově příchozí."
Podívej tady.
"Židé žijící mimo předepsanou oblast...
"musí přesídlit do židovské čtvrti do 31. října
"1940."
Všechny nás tam nedají. Je to příliš malé.
Ve Varšavě je nás 400 tisíc.
Ne, 360 tisíc. To půjde lehce.
Co mám asi tak dělat? To mi řekni.
Mami?
Mami,
co je?
Dvacet zlotých!
To je všechno co máme, 20 zlotých.
Co můžu koupit za 20 zlotých?
Už je mi z toho na nic, vařit brambory, brambory, brambory.
Je to slušná cena.
A radím vám to přijmout. Víc vám nikdo nedá.
- Ale vždyť je to Bechstein! - Dva tisíce. Radím vám přijmout.
Co až budete hladovět? Sníte piáno?
- A ven! - Co je to s vámi?
- Přestaň! - To ho raději vyhodíme. Ven!
Ještě jste dneska nejedl? Nebo co vás tíží?
Jste všichni blázni.
Prokazuji vám laskavost.
Dva tisíce a platím za odvoz.
Ani vám nebudu účtovat odvoz!
Ještě jste dneska nejedli. Jste blázni.
Vezměte si ho.
31. ŘÍJNA 1940
Dobrý den.
Nechtěla jsem sem jít.
Abych to neviděla, ale...
bylo to silnější než já.
- Jak se vám daří? - Dobře.
Dobře.
Ne tak úplně. Zatkli bratrance.
Jurek říká, že ho pustí.
To je hanebné.
Nebude to dlouho trvat. Nebojte.
To si také říkám.
Je to tak absurdní.
Já... Musím jít.
No, tak brzy na shledanou...
Brzy.
Na shledanou.
Tak...
Abych pravdu řekl, myslel jsem, že to bude horší.
Kde budeme spát?
Já s děvčaty v kuchyni,
ty, Henryk a táta tady.
Podívejte.
Pojďte sem, dívejte.
POZOR! NEBEZPEČÍ NÁKAZY
ZÁKAZ VSTUPU
Jdi pryč.
Jdi pryč! Jdi pryč!
Tati! Tati!
- Prodal jsi něco? - Jen jednu. Dostojevského Idiota.
- Tři zlotý. - To je lepší než včera.
Mizerný tři zlotý. A někteří vydělávají miliony.
- Já vím. - To nevíš, to mi věř.
Podplácejí stráže, ty pak přivírají oči.
Vozí sem náklady jídla, tabák, alkohol,
francouzskou kosmetiku.
A chudí tu umírají všude kolem.
Promiňte, neviděli jste mého manžela, Izaaka Szermana?
- Vysoký, hezký muž ... - Ne.
Šedivá bradka. Ne?
- Bojím se, že ne. - Promiňte.
- Nevím. - Na shledanou.
Spěte dobře. Ale kdybyste ho viděli, napiště mi, ano?
Izaak Szerman.
Proč musí jít ta jejich pohanská ulice napříč naší čtvrtí?
Nemůžou to objet?
Nebojte. Budou tu stavět most. To jste neslyšel?
Most! To jsou idioti.
Němci tvrdí, jak jsou inteligentní.
Ale víte, co si myslím? Že jsou to úplní hlupáci.
Já musím živit rodinu. Trávím tady půl života
čekáním, až nás nechají přejít.
Myslí snad, že jsem sem přišel poslouchat hudbu?
Co je? Máte naspěch?
Co máš za problém?
- Pojď sem, udělej něco. - Jo, zatancuj!
- Tancuj! - Tancuj!
Pojď sem! Pojď sem a tancuj!
Jo, dobrý.
A co ty? Zatancuj si s ním.
Udělejte místo, ať můžou Židi tancovat!
Pojď. Ty taky.
Jedeme.
Rychleji!
Tak jedem!
Rychleji!
Jedeme!
Rychleji!
Jedem, hejbej se! Řekl jsem rychleji! Jedem, Židi!
- Pokračujte. - Tancujte.
LOKÁL
Tak, už jsou tady.
Čeká tu na vás Jicchak Heller.
- O co jde? - Sedni si. Chceš čaj?
Já počkám s obědem na dívky.
- No tak, co tady děláte? - Přinesl zákusky.
Jeho...
Jeho otec je zpátky v klenotnictví.
Daří se mu. Viď, Jicchaku?
Úžasné šperky.
- Nabíráme lidi. - Kdo nabírá?
Nechytrač se mnou. Přišel jsem jako přítel.
Svážejí sem Židy z celé země.
Brzy bude v ghettu půl milionu lidí.
- Potřebujeme více židovské policie. - Více židovské policie!
Chcete abych vyklepnul Židy a nasákl duchem Gestapa? Jo, chápu.
- Někdo to musí dělat. - Ale proč já?
Myslel jsem, že berete hochy od bohatých tatíků.
Podívej na mého tátu. Podívej se na nás...
Já vás vidím, proto jsem tady. Můžete mít lepší život.
- Nebo se chceš živit prodejem knih? - Ano, prosím.
Prokazuji vám laskavost.
A co ty? Jsi výborný pianista.
Policejní jazz band tě rád přijme.
- Pojď k nám. Nemáš žádnou práci. - Díky, já mám práci.
BOLERO
Je mi líto, chtějí abys přestal.
Kdo to chce?
Musíš vidět světlé stránky.
Jsi v Malém ghettu spolu s intelektuály a profesionály.
Jsi na tom lépe než my. Tady ve Velkém ghettu je to žumpa.
- Musíš mi dát něco na práci. - Jsi umělec, Wladku.
Pozvedáš lidem duši. Už děláš dost.
- Já chci pomoct. Něco dělat. - Jsi tady příliš známý.
A víš co?
Vy muzikanti nejste dobří spiklenci.
Jste příliš... příliš muzikální.
- Kdo to je? - Symche.
Majorek.
Kolují poplašné zprávy. Město bude vyčištěno od nežádoucích.
- Pořád kolují nějaké poplašné zprávy. - Ahoj, Symche.
Dyreku. Paní Ysken...
Jehudo, tvrdě pracuješ?
Majorku, tohle je nejlepší pianista v Polsku.
Možná na celém světě.
Wladyslaw Szpilman. Tohle je Majorek.
- Těší mě. - Znám vaše jméno.
- Nikdy jsem vás neslyšel hrát. - Byl v armádě.
Skvělý muž.
Jediné, co mu vyčítám, je, že není socialista.
Měl bys jít, Wladku. Brzy bude zákaz vycházení.
Víš kolik kusů novin tiskneme?
Pět set.
Víš kolik lidí v průměru čte jednu kopii? Dvacet.
To dělá deset tisíc čtenářů. To povede k povstání.
Majorek je přenáší ve spodkách a nechává na toaletách.
- Na toaletách? - Na všech, na které narazím.
Němci nikdy nejdou na záchody Židů.
Jsou na ně moc čisté.
Prosím, pane, prosím.
Počkej.
Počkej! Ty malej bastarde!
Tady máš!
Přestaňte! Přestaňte!
Přestaňte!
Pojď, tak pojď. Pojď, chlapče.
Stůj! Stoupni si!
Prosím, dnes pro jednou nechci slyšet nic ošklivého.
- Dobrou chuť. - Tak já vám řeknu něco legračního.
- Říká vám něco dr. Raszeja? - Ten chirurg?
Jo, chirurg.
Tak z nějakých důvodů, nevím proč,
mu Němci dovolili nějakou operace tady v ghettu.
Operaci Žida? Přivedli sem Poláka, aby operoval Žida?
Dostal propustku, víc nevím. No a pak...
uspal pacienta a začal operaci.
Sotva udělal první řez, vpadl tam esesák,
zastřelil pacienta na stole
a pak i dr. Raszeju a všechny ostatní na sále.
Sranda, ne?
Pacient nic necítil, byl v narkóze.
Neřekla jsem nic ošklivého, Henryku.
Co je s váma všema? Ztratili jste smysl pro humor?
To není vtipné.
Víš, co je vtipné? Ty s tou svou směšnou kravatou.
O čem to mluvíš? Co má moje kravata s čím společného?
- Potřebuji ji do práce. - Do práce?
- Přesně tak, já pracuji. - Jo pracuješ, jo.
Hraješ pro parazity v ghettu.
- Parazity. - Parazity...
Chlapci. Chlapci!
- Jsme jim ukradení. - A já za jejich apatii můžu?
Vidím to každý den. Nemají tušení, co se kolem nich děje.
- Za to můžou Američani. - Za mojí kravatu?
Američtí Židé. A je jich hodně.
A dělají snad něco? Tady lidé umírají.
Nemají co jíst.
Židovští bankéři by měli přesvědčit Ameriku k vyhlášení války Německu.
Světlo! Světlo!
Rozsviťte.
Tak jedem!
Otevřete dveře! Chceme dovnitř!
Otevřít dveře!
Vztyk!
Ty, zvedni se! Tak dělej!
Hoďte ho ven!
Bože ...
Dělejte, běžte!
RESTAURACE
- Jsem sestra pana Szpilmana. - Tak jděte. Vy ne.
- Co se stalo? - Pojď. Je to strašné.
- Ale co? - Chytají lidi na ulici.
Odvedli Henryka.
Jdi domů, ano? Jdi domů, já se o to postarám.
- Promiňte, neviděl jste mého manžela? - Ne.
Izaaka Szermana?
- Obávám se, že ne. - Vysoký, hezký muž se šedivou bradkou.
Jestli ho uvidíte, napište mi. Nezapomeňte! Izaak Szerman.
Co se tu stalo?
Sebrali mého vnuka. Vzali lidi a odvedli je pryč.
Co s nimI udělají? Přestal jsem věřit v Boha.
Promiňte. Promiňte.
Jicchaku?
Jicchaku, já jsem Wladek Szpilman.
Tady.
- Henryk je uvnitř. - Neviděl jsem ho.
- Věř mi. Odvedli ho. - To je smůla.
Můžeš nám pomoct?
Teď mě potřebuješ. Jo, teď mě potřebuješ!
Můžeš nám pomoct?
- Není to zadarmo. - Nemám peníze.
Tak to nemůžu udělat nic. Měl jsi se k nám přidat.
Počkej. Říkali mi, že tu máš velký vliv.
Kdo ti to říkal?
Lidi, co znám. Říkali, že jsi důležitý.
Jicchaku...
- Ruce vzhůru. - Jak se daří?
- Jak vám se daří? - Vy... banditi.
Mrtvý! Jsi mrtrvý!
- Je to blázen. - Ruce vzhůru.
- Chceš cigaretu? - Cigaretu?
Děkuji pěkně.
- Všechno je v pořádku! - Jo, to je.
Vypadá fakt šťastně.
Všechno je v pořádku.
Ruce vzhůru! Ruce vzhůru!
To je v pořádku.
Pomoc! Pomoc!
No tak! Pomocte!
ZUBAŘ
- Proč tě sebrali? - Tak ty jsi šel za Jicchakem Hellerem?
- Chtěl jsem to snad po tobě? - Jsi venku, nebo ne?
Žebrat o milost u tohohle zmetka?
Požádal jsem ho o pomoc.
Co jsi mu zaplatil?
Co jsem mu tak mohl zaplatit?
Každý zlotý z mé výplaty utratíme za jídlo.
Postarám se o sebe sám.
Sebrali tě.
To s tebou nemá nic společného.
Chtěli mně, ne tebe.
Proč se musíš motat druhým do života?
- Ty jsi blázen. Blouzníš. - To je taky moje věc.
Co se děje? Jsi nemocný?
Mám hlad.
Pracovní povolení? Co to znamená, že nemáš pracovní povolení?
Musíš mít pracovní povolení...
že v ghettu pracuješ pro Němce, jinak...
- Jinak co? - Jinak tě deportují.
- Takže ty fámy byly pravda. - Budou nás přesunovat...
a posílat do pracovních táborů, na východ.
- Zavřou Malé ghetto. - Můj bože!
Wladku? Wladku?
Myslel jsem, že jsi na turné. Londýn, Paříž, New York, Chicago.
- Tento týden ne. - Vypadáš strašně.
Slyšel jsi, co koluje? Přesídlí nás na východ.
Řeči. Bereš si to všechno moc k srdci. Co máš za problém?
Zkouším sehnat pracovní povolení pro otce.
Sehnal jsem pro sebe a pro rodinu, ale potřebuji pro otce.
- Byl jsem už všude... - Proč jsi nepřišel za mnou?
Ty máš povolené podnikání?
Já ne, ale Majorek ano.
Můžete nám pomoct? Nemám peníze.
Prosím, neurážej nás.
Můžeš pro něho něco udělat?
Přijďte zítra ve čtyři do Schultzovy dílny.
Vidíš, jaké štěstí tě dnes potkalo?
To je nevyhnutelný průběh dějin!
Pořád to říkám.
- Musíš vidět světlé stránky! - Já vím.
POTVRZENÍ
- Co ta vaše záda? - Lepší.
Lepší?
Lepší o tom nemluvit.
Děkuji vám.
S radostí. Stejně vám to nepomůže.
Děkuji, pane Schultzi.
15. BŘEZNA 1942
Alespoň máme práci v ghettu.
Alespoň jsme ještě spolu.
Všichni ven! Na dvůr!
Pohyb, pohyb!
Jsme pracující. Máme pracovní povolení.
Počkej.
Tady.
Všichni sem. Pohyb.
Ty.
Ty. Ty.
Ty.
Ostatní, oblečte se o vraťte se sem.
Vezměte si věci. Limit je 15 kg.
Kam nás berete?
Dělal jsem, co jsem mohl.
- Myslel jsem, že nás povolení zachrání. - Přestaň, Wladku.
Jen doufejme, že Henryk a Halina jsou na tom lépe.
16. SRPNA 1942
- Kam nás vedou? - Budete pracovat.
Budete na tom lépe než v tom páchnoucím ghettu. Jděte.
Proč jsem to udělala? Proč jsem to udělala?
Nemáte láhev vody? On umírá.
Moje dítě umírá žízní
Prosím. Prosím.
- Nemáte vodu? Prosím vás. - Slyšíte, co říkám?
- Říkám vám, je to hanba. - Já slyším.
Nechat je pobít nás! Jako ovce na porážku!
- Ne tak hlasitě. - Proč na ně nezaútočíme?
Je nás tady půl milionu. Můžeme se dostat z ghetta.
Aspoň čestnou smrt a ne skvrnu v historii.
Jak víte, že nás posílají na smrt?
Nevím to.
Víte, proč to nevím? Protože mi nic neřekli.
- Všechny nás vyhladí. - A co chcete, abych dělal? Bojoval?
K boji potřebujete organizaci, plány, zbraně.
Má pravdu. Mám bojovat se svým pouzdrem na housle?
Němci by se nepřipravili o takovou pracovní sílu.
Pošlou nás do pracovních táborů.
Samozřejmě.
Podívejte na toho kripla, starci, děti. Ty pošlou na práci?
Podívejte se na sebe. Budete tahat břemena na zádech?
Henryku! Halino, Henryku!
Halino, Henryku!
Chyběli jste mi. Chtěla jsem být s vámi!
Chtěla jsem být s vámi!
Je to všechno tak nesmyslné!
Proč jsem to udělala? Proč jsem to udělala?
Leze mi na nervy.
Co vlastně udělala, proboha?
Udusila své dítě.
Připravili si skrýš a schovali se do ní.
Dítě brečelo, zrovna když přišla policie.
Přikryla mu pusu rukou, dítě zemřelo.
A policie to slyšela a našla jejich skrýš.
Co čteš?
"Bodnete- li nás, nebudeme krvácet?
"Polechtáte- li, nebudeme se smát?
"Otravíte- li nás, nezemřeme?
"A když nám ukřivdíte, nebudeme se mstít?"
- Velmi příhodné. - Ano. Proto jsem si to přinesl.
Hlupák. Co chce s těmi penězi dělat?
Chlapče, pojď sem.
Pojď sem.
- Kolik za karamelku? - 20 zlotých.
Za jednu karamelku? Co chceš s těmi penězi dělat?
Dvacet zlotých.
Dvacet dáme dohromady.
Já mám deset, myslím.
Pět, deset, dvacet.
- Halino? - Co?
- Není to ta pravá chvíle, ale... - Co?
Chtěl bych tě znát lépe.
Děkuji.
Szpilman?
Jdi do prdele!
Tati? Tati!
Tati!
Mami! Halino!
Halino! Mami!
Co myslíš, že dělám? Zachránil jsem ti život. Jdi odsud! Jdi!
Neutíkej!
Anno!
Budou se smažit.
- To tu nech. - Dejte mi to!
Co to děláte? Je těhotná!
Wladku?
Proč jsi přišel, Wladku?
Je to jako, já...
My...
Všichni, všichni.
Všichni.
Možná měli štěstí. Čím rychleji, tím lépe.
Ještě to neskončilo. Zůstaneme tady pár dní...
než se všechno uklidní.
Uplatil jsem policajta. Přijde mi říct.
Pozor! Pochod!
Kupředu!
Můj Bože, nevyšel jsem odsud už alespoň dva roky.
Zas tak moc se neraduj.
Je to zlato!
Velmi dobrá cena.
Ty jí znáš?
Kráska. Kdo to je?
Je to zpěvačka. Znal jsem ji dobře.
Manžel je herec.
Jsou to dobří lidé. Chtěl bych s ní mluvit.
Nezapomeň, Wladku. Za pomoc Židům je provaz.
ŠOULET
Vlevo v bok!
Pochodem vchod!
Zastavit stát! Pozor!
Pohov.
Vpravo v bok!
Krok vpřed.
Ty.
Ty. Ty.
Ty.
K zemi!
Vlevo v bok!
Pochodem vchod!
Jak dlouho jsi tady?
Od minulé noci.
Rád jsem tě poznal.
Teď začnou konečné přesuny.
Víme, co to znamená.
Vyslali jsme někoho ven. Zygmunda, dobrý chlapík.
Měl sledovat vlaky z Varšavy.
Jel do Sokolova.
Tam mu řekli, že se tratě rozdělují.
Jedna kolej vede do Treblinky.
Říkal, že každý den přijíždějí nákladní vlaky plné lidí
z Varšavy do Treblinky a vrací se prázdné.
Nikdo tam neviděl žádný vlak s jídlem.
Civilisté mají zákaz přiblížit se k nádraží v Treblince.
Vyhlazují nás.
Půjde to rychle.
Zbývá nás 60 tisíc z půl milionu.
Hlavně mladí lidé.
Tentokrát budeme bojovat.
Jsme ve formě.
Organizováni. Jsme připraveni.
Jestli můžu pomoci...
Ty!
Pojď sem!
Sakra!
Promiňte. Promiňte.
Nevím, co jsem dělal.
Tumáš! Na!
Odneste ho.
Doufám, že na piano hraješ lépe, než nosíš cihly.
Dlouho nevydrží, jestli to půjde takhle dál.
Zkusím mu najít něco lepšího.
Problémy.
Shromážděte všechny Židy!
Shromážděte se! Jenom Židi!
Poláci pokračují v práci. Jenom Židi!
Mám pro vás dobrou zprávu.
Kolují tady fámy
že vás chceme...
znovu přesídlit.
Slibuji vám, že ani teď
ani do budoucna...
nic takového neplánujeme.
Ano?
Z tohoto důvodu
umístíme na zeď informační tabuli.
Abychom vám ukázali svou dobrou vůli,
zvolíte si jednoho z vás, který bude oprávněn...
chodit každý den do města...
a přinášet tři kila
brambor...
a pecen chleba pro každého našeho pracujícího.
Takže, proč bychom něco takového dělali,
kdybychom chystali přesídlení?
Venku můžete výhodně prodat to,
co nesníte.
V tom jste přece vy Židi dobří, ne?
Ve vydělávání peněz.
Rozchod.
Tady ten, s tou páskou.
Ty ostatní mají drát.
Teď!
Majorku.
Mám na tebe prosbu.
Chci odsud ven.
Dostat se ven je snadné.
Problém je, jak přežít na druhé straně.
Já vím.
Vloni v létě jsem pracoval jeden den na náměstí U železné brány.
Viděl jsem jednu známou, dobrou přítelkyni.
Zpěvačka. Její manžel je herec.
Tady jsou jejich jména a adresy, pokud tam ještě bydlí.
J. Godlewska a A. Bogucki. Jsou to slušní lidé.
Zkusil bys je kontaktovat?
Každý den chodí do města. Zeptej se jich,
jestli mi pomůžou dostat se odtud.
Nemáš tady náplasti?
Co tu děláš?
Co to tady máš?
Máme povolení vozit do ghetta jídlo.
Tři kila brambor a chleba.
Otevři to.
Jsou tam jen brambory a chleba.
Lžeš. To není pravda.
Otevři to.
Brambory!
Vy Židi jste všichni stejní.
Podáme vám prst...
a schramstnete celou ruku.
Ještě jednou mě budeš lhát, tak tě zabiju. Osobně.
Hledal jsem tvé přátele.
- Už tam nebydlí. - Našel jsi je?
- Připrav se na odchod. - Kdy?
- Brzy. - Stát!
Sakra! Sakra!
Počkat. Co se tu děje?
Tady máš! Na!
Já vás naučím disciplínu, špinaví Židáci!
Víš, proč jste biti?
- Ne. - Ty nevíš, proč jste biti?
Proč?
Na oslavu Nového roku.
Pochodem vchod!
Pochodujte a zpívejte!
Zazpívejte něco hezkého!
Nahlas a čistě!
Spojte se dnes večer A jděte za bílým orlem
Povstaňte a bojujte
Na smrt proti našim nepřátelům
A s novým dnem přinesme jim oheň a síru
Sejměme břímě otroctví
Potrestat a vyhnat násilníky našeho národa
Vyženeme je a zachráníme svou čest
Jdeme.
Promiň.
Jsem špinavý. Jsem tak nechutný.
Nemáme moc času. Pojď.
Musíme si pospíšit.
Zkus, jestli ti to bude.
Nemůžeš zůstat tady.
Němci zatýkají, bez rozdílu.
Židy, góje, kohokoliv, všechny.
A, Wladku, raději se ohol. Vezmi si tam mojí břitvu.
Bude se o tebe starat Gebczynski.
Bydlí na druhém konci města.
Dnes tam zůstaneš, pak najdeme něco jiného.
Budu ti nosit jídlo.
Tak jo, pojďme.
Ukáži vám, kde budete spát.
Musíte tu zůstat do zítřka odpoledne.
Máme pro vás byt u zdi ghetta.
Ale je to bezpečné.
Nebude to moc pohodlné.
To bude v pořádku.
Děkuji vám.
Tady. Dejte mi to.
Jděte co nejvíce dopředu, k německé sekci.
NEVSTUPOVAT
Zatáhnu závěsy.
Ale přes den je nechte otevřené. Nezapomeňte.
Na této straně je lépe, co?
Ano.
Někdy si ještě nejsem jistý, na jaké straně jsem.
Trochu chleba, brambory, cibule.
Zase přijdu.
Janina vás navštíví dvakrát týdně.
S jídlem, a podívat se jak vám je.
Děkuji vám.
Tohle je velmi důležité. V případě nutnosti...
říkám nutnosti, jděte na tuto adresu.
Co tím myslíš, že jsi zapomněl?
Co myslíš, že tím myslím? Zapomněl jsem, to tím myslím.
Chováš se ke mně jak ke špíně!
Protože jsi špína.
- Prase! Prase! - Děvko!
- Prase špinavý! - Ty jsi špinavý prase!
Kdo to říká, ten to je! Prase!
Hraješ jako bůh.
Tak proč neposloucháš, když hraju jako bůh?
- Já poslouchám. - Lháři!
Usnul jsi. Prase.
19. DUBNA 1943
Kryjte se! Byli jsme napadeni!
Kryjte mě!
Střílejte!
Kryjte mě! Palte!
Rychle, ustupujte!
- Pal! - Pal!
Útok byl úspěšný.
16. KVĚTNA 1943
Tahle budova...
Otoč se!
Střílejte!
Děkuji.
- Chtěla jsem přijít dřív, ale... - Díky.
Nikdo nevěřil, že vydrží tak dlouho.
Měl jsem tam zůstat a bojovat s nimi.
Wladku, přestaň. Skončilo to.
Buďme na ně hrdí.
- Můj Bože, oni bojovali! - Ano.
- A Němci taky. - Jsou v šoku!
Nečekali to. Nikdo to nečekal.
Židé zase bojují!
- Koho by to napadlo? - K čemu to bylo dobré?
K čemu?
Wladku, překvapuješ mě.
Zemřeli se ctí. K tomu to bylo dobré.
A víš co také?
Teď povstanou Poláci.
Jsme připraveni.
Také budeme bojovat.
Uvidíš.
Sbal si věci. Musíš odejít.
Co?
Co se stalo?
- Jsem na útěku. - Co se stalo?
Gestapo našlo naše zbraně.
Zatkli Janinu, Andrzeje.
Tohle místo objeví určitě také.
Musíš okamžitě odejít.
Kam chceš, abych šel?
Podívej se na mě, nemůžu odejít.
- Můžu zkusit zůstat tady? - Jak chceš.
Ale až vtrhnou do bytu, vyskoč z okna...
Nenech se chytit živý.
Já mám u sebe jed. Živého mě nedostanou.
Otevřete!
Otevřete dveře nebo zavolám policii!
Bydlíte tady?
Nejste tu zapsán.
Je to byt mého přítele.
Přijel jsem za ním, ale minul jsem ho.
Máte doklad totožnosti?
- Ukažte mi váš doklad. - Ano, jistě.
- Chci vidět váš doklad! - Co se děje?
Je to Žid! Žid!
Zastavte Žida!
Nenechte ho utéct! Zastavte ho!
MICHAL DZIKIEWICZ
Ano?
Posílá mne pan Gebczynski.
Wladyslaw Szpilman.
Dorota.
Pojďte dál.
Omlouvám se.
Dali mi tuto adresu. Hledám pana Dzikiewicze.
Michal Dzikiewicz je můj manžel.
Pojďte dál.
Posaďte se.
Potřebuji pomoc.
Přijde brzy.
Ukrýval jsem se.
- Potřebuji někde zůstat. - Bude tady za chvíli.
- Jak dlouho jste vdaná? - Jen něco přes rok.
A co Jurek?
Je mrtvý.
- Kdy se to má narodit? - O Vánocích.
Není to ta nejlepší doba pro miminko, ale pak...
To je můj manžel. Wladyslaw Szpilman.
- Posílá ho Marek Gebczynski. - Ano, vzpomínám si.
Řekl, ať vás kontaktuji v případě nouze.
To je v pořádku.
Dnes už nikam nemůžete.
Vyspíte se na gauči.
Promiňte.
Nezlobte se, nemáte kousek chleba?
Samozřejmě. Budeme jíst.
Posaďte se. Prosím, posaďte se.
Děkuji vám.
Jste ve středu německé čtvrti.
Naproti je nemocnice pro zraněné z ruské fronty.
A hned vedle je Schutzpolizei.
Tady jste v bezpečí.
Přímo ve lví tlamě.
Zamknu zvenku zámek.
Nikdo tu o vás neví, tak buďte co nejtišeji.
Vše v pořádku?
Děkuji vám.
To je Antek Szalas.
Bude se o vás starat.
- Těší mě. - Mě také.
Děkuji.
Dal jsem mu druhé klíče.
Bude vám nosit jídlo.
Je v odboji, je to správný chlap.
Pamatujete si mě, pane Szpilmane?
Obávám se, že ne.
Rádio Varšava.
Byl jsem technik.
Vídal jsem vás skoro denně.
- Je mi líto, nevzpomínám si. - To nevadí.
Nemáte se čeho bát. Budu sem chodit často.
Víte, že Spojenci bombardují Německo?
Každou noc, znovu a znovu.
Kolín, Hamburk, Berlín.
A Rusové ji dávají do těla. To je začátek konce.
Doufejme.
Pojďte sem.
Opatrně.
Tak. Opatrně.
Pořád naživu?
Tady. Párky, chleba.
Ještě máte tu vodku?
- Jak dlouho to bude trvat? - Už moc dlouho ne.
Myslím, že mám žloutenku.
Toho se nebojte. Jen budete vypadat srandovně.
Děda dostal košem od své holky, když měl žloutenku.
Na zdraví.
Proč jste nepřišel dříve? Je to skoro dva týdny...
Problémy.
Peníze.
Sháněl jsem peníze na jídlo.
Potřebuji věci na prodej, to není jednoduché.
Tady. Prodejte tohle.
Jídlo je důležitější než čas.
Musím vám říct!
Spojenci se vylodili ve Francii.
Rusové tu budou brzy.
Vymlátí z Němců hovna...
každým dnem.
Wladku?
Já to věděla. To muselo přijít.
- Jdu pro doktora. - Riskantní.
- Dr. Luczak. Tomu můžeme věřit. - Směšné. Je to pediatr.
- Je to doktor. - Ne.
Zůstaň tady. Půjdu tam já.
Přišli jsme se rozloučit.
Budeme u mojí matky v Otwocksu.
S miminkem to bude bezpečnější.
Říká se, že povstání začne každým dnem.
Ten Szalas má být zastřelen.
Sháněl pro vás peníze po celé Varšavě.
Lidé prý dávali štědře,
sebral na vás pořádnou částku.
Bože můj.
Játra velikosti fotbalového míče. Zánět žlučníku ...
ale přežije to.
Zkusím sehnat nějakou fruktózu, ale není to snadné.
Můžete ještě přijít?
Kdo ví.
Doktore...
- Děkuji. - Nemluvte, odpočiňte si.
Díky, že jste přišel.
Přinesli jsme jídlo.
Něco vám teď připravím, pak musíme odjet.
1. SRPNA 1944
Hodím tam granát!
Tam je zraněný!
Rychle.
Pozor! Dávejte pozor!
- Jdu pro pomoc! - Rychle!
Dělejte! Přineste nosítka!
Vraťte se dovnitř!
Všichni ven! Jděte na ulici!
Všichni ven, rychle! Němci obklíčili budovu!
Pomozte mi někdo! Pomoc!
Jsi v pořádku? Je tu strašně prachu.
Zkontroluju tuhle stranu, neboj.
Buď opatrný!
- Heinrichu? - Kontroluju půdu!
Je tu někdo?
- Pojď dolu! - Dobře, už jdu.
Dejte je na hromadu.
To vyhoď.
Musíme všechno označit.
Pojď.
OKURKY
Co tu děláš?
Kdo jsi?
Rozumíš mi?
Ano.
Co tu děláš?
Já...
Chtěl jsem otevřít tu konzervu.
Bydlíš tady?
Pracuješ tady?
Ne.
Čím se živíš?
Já jsem...
Byl jsem pianista.
Pianista?
Pojď sem.
Zahraj něco.
Ty se tu schováváš?
Žid?
Kde se schováváš?
Na půdě.
Ukaž mi to.
Máš co jíst?
Podle nich je velmi důležité, že...
Pozor!
- Pohov. - Pohov.
Žide?
Prosím.
Co to znamená? Všechno to střílení?
Rusové, jsou za řekou.
Musíš vydržet ještě pár týdnů, víc to nebude.
- Co se děje? - Odjíždíme.
- Rusové jsou tady? - Ještě ne.
Nevím, jak vám poděkovat.
Poděkuj Bohu, ne mně.
On chce, abychom přežili.
Aspoň v to musíme věřit.
Na. Vezmi si to.
- A co vy? - Já mám jiný. Teplejší.
Co budeš dělat, až to všechno skončí?
Budu zase hrát na piáno v polském radiu.
Řekni mi své jméno.
Třeba tě jednou uslyším.
Szpilman.
Dokonalé jméno pro pianistu.
Němec! Němec!
Nestřílejte, já jsem Polák!
Jsem Polák!
- Vylez, ruce vzhůru! - Prosím! Prosím vás!
Nestřílejte! Nestřílejte!
Prosím, já jsem Polák.
Pojď dolu!
Prosím, jsem Polák. Prosím.
On je Polák?
Jo, je to Polák.
A co ten zasranej kabát?
Je mi zima.
Podívej se na ně! Zasraní Němci!
Vrahové! Vrahové!
- Špinaví zmetci! - Vrahové!
Šmejdi!
Teď se na sebe podívejte!
Všechno jste mi vzali!
Mě, hudebníkovi!
Vzali jste mé housle, mou duši!
Hudebník?
Vy jste hudebník?
Jo.
Znáte...
pianistu Szpilmana z polského rádia?
Samozřejmě, že ho znám.
Pomáhal jsem mu a ukrýval ho.
Řekněte mu, že jsem tu.
Řekněte mu, ať mi pomůže.
- Jak se jmenujete? - Hosenfeld.
Jak?
Bylo to tady, jsem si jistý.
Tak teď už tu nic není.
Křičel jsem na ně, nadával jim. Teď na to nejsem pyšný.
Stál jsem tam, kde teď vy.
Byly tu ostnaté dráty a ten Němec ke mně přišel.
- Nevíte, jak se jmenoval? - Ne.
V továrně by mohli něco vědět.
WLADYSLAW SZPILMAN ŽIL VE VARŠAVĚ
AŽ DO SVÉ SMRTI 6. ČERVENCE 2000. DOŽIL SE 88 LET.
NĚMECKÝ DŮSTOJNÍK BYL KAPITÁN WILM HOSENFELD.
JE ZNÁMO JEN TO, ŽE ZEMŘEL V SOVĚTSKÉM ZAJATECKÉM TÁBOŘE V ROCE 1952.
Překlad titulků: Radka Labric