Timing ZALMEN BEHAR
ВАРШАВА 1939 г.
Господин Шпилман? - Здравейте.
Заради вас съм тук. Така ви се възхищавам.
Коя сте вие? - Казвам се Дорота.
Сестра съм на Юрек.
Вие кървите. - Не, нищо сериозно...
Да вървим Дорота! Друг път ще изкажеш възхищението си.
Не е подходящ момента. - Юрек, къде си я крил досега?
Не знам какво да взема. - Недей пак да прекаляваш.
Колко куфара взимаш? - Няма да ни стигнат.
Как... как мислиш? Да взема ли портрета на чичо Шимон?
Взимаш или не взимаш... Вземи каквото искаш.
Не виждаш ли, че съм притеснена?
О, той ще си дойде. Всичко ще е наред.
Трябва ми още един куфар...
Мамо!
Владек си дойде. - О, Боже.
Владек...
Ранен ли си? - Не, не. Само драскотина.
Притесних се! - Казах й, че имаш документи.
Ако те удари бомба, щяха да знаят къде да те докарат.
Хенрик, Хенрик... не говори такива неща.
Тате, Владек си дойде. - Нали ви казах?
Какво правите? - Прибираме...
Бомба разруши радиото.
Варшава не е единствената радиостанция.
Стягай си багажа, скъпи.
Къде отиваме? - Бягаме от Варшава.
Извън Варшава? Къде? - Не си ли чул?
Какво да съм чул? - Не четеш ли вестници?
Къде е вестникът? - Използвах го за опаковане.
О, използвала го е за опаковане.
Правителството се премести в Любляна. - Събират всички мъже,
за отбрана отвъд реката.
Тук останаха само жени.
...мъжете заминаха.
И какво ще правим зад защитната линя?
Ще се отбраняваме с куфарите ли?
Опаковай, Владек. Нямаме време.
Никъде няма да отида. - Добре.
И аз не отивам никъде.
Не ставайте смешни. Сега трябва да останем заедно.
Виж, ако трябва да умра, по-добре да е в моя дом. Със семейството ми.
За Бога. - Млъкнете, опитвам се да чуя нещо.
...предава ББС от Лондон.
Британското правителство не приема ултиматума,
който му постави германското правителство
и прие декларация, с която обявява война на нацистка Германия.
Това е прекрасно, прекрасно.
И се очаква...
...в следващите няколко часа
Франция да приеме същата декларация.
Полша не е сама вече.
Прекрасно, прекрасно...
Мамо, вечерята беше много хубава.
Когато има повод за празник си заслужава старанието.
Искам да вдигна наздравица за Велика Британия и Франция.
Казах ви. Нали ви казах? Всичко ще се нареди.
Пет хиляди и три.
И това ли е всичко? - Да. Остават ни 5003 злоти.
С 3003 са ни в повече. Допълнителни ограничения:
Ето чета... правилата за новите ограничения.
В къщите си, евреите имат право да държат максимум 2000 злоти.
А какво да правим с останалите? - Да ги депозираме в банка.
В блокирана сметка... - Банки!
Кой тъпак би вложил парите си в немска банка?
Можем да скрием парите. Ето тук под саксията с цветята.
Не, не... ще ви кажа какво ще направим. Нещо наистина ефективно.
Това вършеше работа през миналата война.
Правим дупка, в крака на масата...
...ще сложим парите вътре. - И като отнесат масата...
Как така ще я отнесат? - Германците влизат в къщите на евреите,
и взимат каквото си поискат. Мебели, ценности, всичко..
Така ли? - Ей, ами ако я повредим така?
Какво правиш? - Слушайте... ето вижте тука.
Това е най-доброто място, никой няма да гледа под саксията.
Не, не, не. Чуйте... не, мисля, че...
О, наистина? Това е промяна. - И какво измисли?
Да използваме психологията. - Какво използваш?
Ще оставим парите и часовника на масата,
и ще ги покрием така.
На видно място.
Ти глупак ли си? - Германците ще търсят на всяко друго място.
Кълна се, че е няма да ги забележат. - Най-глупавото нещо, което съм виждал.
Просто ще махнат вестника.
Погледни...
Идиот.
А мен наричаш глупак? - Това е много добро място, защото...
Това ще отнеме часове. - Може и да отнеме,
но за никъде не бързаме. - И как ще ги извадим?
Не... кажи ми... искам да знам - Не ми харесва това.
Когато ни потрябват? - Как ще ги вземем, а?
Никой не ме чува!
Тишина, моля. Ред, моля.
Ред, ред, моля ви. - Нали е адвокат, изисква ред...
Чуйте, просто ме чуйте.
Ще скрием часовника в саксията, а в цигулката ще сложим парите.
А ще мога ли да свиря? - Ще видим.
Юрек, Владек Шпилман е.
Здравей Владек. Как си?
Добре... благодаря добре. А ти?
Добре. Предполагам за какво се обаждаш,
но нищо не може да се направи, няма да отворят радиото.
Знам Юрек, но...
Дори музика, без радио за поляците.
Чуй ме Юрек?
Пианист като теб...
Може би да, може би не, но не се обаждам...
...за да обсъждаме бъдещата ми кариера
От седмици молех Юрек да ме заведе. Накрая ми каза:
"Ела с мен утре".
И когато отидох...
...бомбардираха радиостанцията.
Но срещата ни беше прекрасно нещо.
Сериозно ли? - Да.
Беше... беше незабравимо.
Винаги ме очаровала музиката ви, господин Шпилман.
Моля ви, наричайте ме Владек. - Никой не свири Шопен като вас.
О, какъв комплимент.
Не е, наистина го мисля.
Кой знае, забавно е...
Да се отбием в "Парадисо" за по едно кафе?
Ще ми е приятно.
А вие? С какво се занимавате? - Завърших Консерваторията.
Музикантка? На какъв инструмент? - На чело.
Какъв инструмент? - Чело.
Обожавам жени, които свирят на чело.
ЗАБРАНЕНО ЗА ЕВРЕИ
Отвратително! Как смеят? - Станаха по нацисти от Хитлер.
Ще вляза да поискам обяснение.
Не, по-добре недей. Повярвай ми.
Това е унизително за човек като вас.
Ще си намерим друго място.
Да се разходим в парка? - Не, не можем.
Официална заповед.
Не се разрешава на евреите да се разхождат в парковете.
Боже мой, да не е шега?
Не е шега, истина е. Нямаме право да ползваме дори пейките.
Има още един декрет, в който се посочва кога евреите имат право да седнат.
Но това е абсурдно.
Можем да постоим и да си поговорим.
Поне това е позволено.
Значи свирите на чело, Дорота?
Страхотно. Кой е любимият ви композитор?
Шопен?
Ще трябва да научите сонатата му. "А вие Владек?"
Ще ви акомпанирам на пианото... вие на чело...
Господин Шпилман... вие сте наистина много, много мил.
Наричай ме Владек, моля те.
Емблеми за евреите от района на Варшава.
Всички евреи, в района на Варшава
да носят видими емблеми извън дома си.
Тази заповед влиза в сила от първи декември 1939 година
и засяга всички евреи по-възрастни от 12 години
Емблемата се носи на десния ръкав,
и представлява синя звезда на Давид нарисувана на бяла лента.
Лентата трябва да е достатъчно широка.
Звездата да е големина 8 см от връх до връх
Ширината на контура да е 1 см.
Всички евреи са длъжни да съблюдават тази заповед,
или ще бъдат наказани.
Губернатор на района на Варшава. Доктор Фишер.
Няма да я нося. - И аз.
Няма да съм белязана.
Дай да погледна.
Не казват, дали ще ги осигурят или сами да си ги набавим.
Няма да си намираме! Няма да ги носим!
Ей, ти!
Ела тук.
Защо не се поклони? - Извинете ме.
И не ходи по тротоара!
Върви покрай канала!
Видя ли това? - Какво? Работя, какво?
Какво е това?
Място, където смятат да ни натикат. - Какво означава да ни "натикат"?
По заповед на губернатора на Варшава, д-р Фишер,
относно основаването на район за евреите във Варшава:
Ще бъде създаден еврейски район,
в който ще живеят всичките евреи.
Всички евреи живеещи извън означената зона,
трябва да се преместят там до 31 Октомври 1940 година.
Не можем да се местим, толкова е малко.
Във Варшава живеят 400 хиляди евреи.
Вече сме само 360 хиляди, ще е по-лесно.
Какво да правя сега, а...
Мамо?
Какво се е случило?
20 злоти.
Всичко, което ни остана са 20 злоти
Какво да купя с 20 злоти?
Повръща ми се вече да готвя само картофи, картофи...
Това е цената, и предложението ми.
Съветвам ви да приемете. Няма да получите по-добро...
Не мога да повярвам - Това е "Бехщайн", господин Липа.
Две хиляди. И съвета ми е да приемете.
Какво ще правите като огладнеете, а? Ще ядете пианото ли?
Марш навън, мръсник!
Остави го. - Махай се! Махай се
Какво ти става бе! - Кой ще ти даде повече?
Луди хора.
Правя ви услуга.
Две хиляди и ще поема транспорта.
Пренасянето е от мен!
Днес не си ял. Ти си луд!
Вземете го.
31 Октомври 1940 година
Здравейте.
Не исках да идвам, не исках да виждам всичко това,
но не можах да се удържа. - Как сте?
Добре. - Добре.
Не, всъщност не. Арестуваха братовчед ми.
Юрек казва, че щели да го пуснат, но...
Това е унизително.
Не се притеснявай. Това няма да трае дълго.
И аз така мисля, твърде абсурдно е.
Трябва да...
Ще се видим...
Скоро.
Довиждане!
Е, да ви кажа откровено,
очаквах че ще е по-зле.
Как ще спим? - С момичетата сме в кухнята.
Ти, Хенрик и татко ви сте тук.
Вижте!
Елате и вижте...
Внимание! Преминаването забранено!
Махайте се оттук!
Татко!
Продаде ли нещо? - "Идиот" от Достоевски. 3 злоти.
По-добре е от вчера - 3 пършиви злоти.
А някои правят милиони.
Нищо не знаеш Подкупват охраната.
Внасят цели каруци с храна, с тютюн, с алкохол, козметика...
А хората умират от глад и не им пука!
Да сте виждали съпруга ми - Исак Шерман?
Висок и красив мъж със сива брадичка?
Не, съжалявам - Извинете ме. И лека нощ.
Ако го видите пишете ми - Исак Шерман.
Защо поляците минават оттук? Не могат ли да заобикалят?
Спокойно, скоро ще построят мост. - Мост ли? Глупости!
Уж немците били интелигентни, а са пълни глупаци!
Трябва да храня семейство, а с часове чакам да ни пуснат.
Да не мислят, че съм дошъл да слушам музика?
Какво, омръзна ли ти да висиш?
Студено ли ти е?
Ами танцувай!
Точно така! Хубаво! Хайде и ти!
Ще разчистим улицата за еврейска танцова площадка!
Я и вие двамата!
По-живо!
Дойдоха си.
Ицхак Хелер ви чака.
Какво става? - Чакаме момичетата за обяд.
Какво правиш тук? - Донесе ни сладкиш.
Баща му пак е бижутер и се справя добре. Нали, Ицхак?
Бижутерия!
Набираме хора. - Кои "вие"?
Дойдох като приятел, Хенрик.
Евреите от цялата страна се стичат в гетото. Скоро ще има 3,5 млн.
Трябват ни още полицаи - Още полицаи...
Да бия евреите по гестаповски!
Някой трябва да го прави - Събираш богаташки момчета.
А виж баща ми - Точно затова съм тук.
Все ще продаваш книги за хляб ли? - Да.
Правя ви услуга.
Владек, ти си отличен пианист. Ела в джаз оркестъра на полицията.
Имам си работа.
Извинявай, Владек, той иска да спреш.
Кой?
Гледай нещата от добрата им страна.
Ти си в малкото гето с интелектуалците.
А тук, в голямото гето, е клоака.
Дай ми задача - Ти повдигаш духа на хората.
Но аз искам да помагам! - Всички те познават.
А и музикантите не ставате за конспирация.
Прекалено сте... музикални.
Майорек.
Щели да прочистват града - Какво ли не се чува...
Здравейте, Симчек. Долек, г- жо Зискинд...
Йехуда, много ли работа има?
Това е най-големият пианист в Полша,
а може би и в света. Владислав Шпилман.
Приятно ми е - Знам ви по име
Но не съм ви слушал - Майорек беше военен.
Чудесен човек, само дето не е социалист.
Тръгвай Владек. вечерният час наближава.
Тиражът на вестника ни е 500 броя.
И всеки брой го четат поне 20 души.
Това прави 10000 читатели От тях ще тръгне бунтът.
Майорек оставя вестниците в тоалетните.
Германците не ползват никога еврейски тоалетни.
Прекалено са чисти за тях.
Подайте милостиня за хляб...
Плъх ниеден жалък!
Стойте! Престанете!
Спрете!
Хайде, момче!
Стани, изправи се...
Нека тази вечер се нахраним, без да говорим за лоши неща.
Добре, ще ви разкажа нещо смешно Познавате ли хирурга д-р Рашея?
По някак а причина германците му разрешили да оперира в гетото.
Поляк да оперира евреин? - Дали му пропуск.
Приспал пациента и започнал.
Тъкмо направил разрез и СС нахлули,
убили пациента, хирурга и всички присъстващи.
Много смешно, нали?
Пациентът не усетил нищо!
Казах, без лоши вести.
Какво ви става на всички? Нямате ли чувство за хумор?
Не е смешно - Смешен си ти с тази вратовръзка!
Какво общо има вратовръзката? С нея ходя на работа.
На работа, а? Свириш на пиано на паразитите в гетото!
Паразити?! - Момчета!
На тях не им пука за хората!
Те дори не забелязват другите!
Американците са виновни - За вратовръзката ми ли?
Американските евреи са много, а какво направиха за нас?
Хората тук умират от глад.
А банкерите, ако накарат САЩ да обяви война на Германия...
Загасете светлината!
Отваряй!
Живо!
Остави вещите
Стани!
Ставай прав!
Изхвърли го навън!
Мълчи, мамо, за бога!
Бегом!
Кибрит, моля..
Аз съм сестра на г-н Шпилман - Влезте... Вие - не!
Какво става? - Ужасно е.
Ловят хора по улиците. Хванали са Хенрик.
Върви вкъщи, аз ще се оправя.
Подайте само за къшей хляб!
Извинете, не сте ли виждали съпруга ми Исак Шерман?
Висок, красив. със сива брадичка Ако го видите, пишете ми!
Какво става тук? - Прибраха внука ми вътре.
Откарват ги и какво ли ги правят? Вече не вярвам в Бога.
Извинете...
Ицхак!
Аз съм Владек Шпилман.
Хенрик е вътре - Не съм го виждал.
Прибрали са го - Лошо!
Какво можеш да направиш? - А, сега ви трябвам?
Помогни ни!
Скъпо е. - Нямам пари.
Тогава не мога да направя нищо Да бяхте дошли, като ви канех.
Думата ти тежала - Кои ти каза?
Хората говорят, че си важен човек.
Ицхак...
А, г-н Рубинщайн! - Добър ден!
Бандит! Бум-бум! Капут!
Цигаретен! Данкешьон!
Всичко е ясно...
Помощ! Ще ми отмъкне храната.
Защо те прибраха? - Говорил си с Хелер!
Да съм те молил? - Но те пуснаха, нали?
Подмаза ли се на това лайно? - Помолих го за помощ.
Колко му плати?
С какво?
Всяка злота е за храна - Мога да се грижа за себе си.
Щяха да те депортират! - Мен, а не теб!
Защо се месиш в моите работи?
Ти си полудял! Напълно! - И това си е моя работа!
Какво ти е?
Болен ли си? - Гладен съм.
Г- н Шпилман, добър вечер.
Разрешително за работа? Какво означава това?
Трябва разрешително за работа немските фирми в гетото, иначе.
Иначе какво? - Депортират те.
Значи слуховете са верни - Ще ни депортират.
В трудови лагери на изток.
И затварят малкото гето - Господи!
Владек!
Владек! Мислех. че си на турне из Лондон, Париж, Ню Йорк...
Друг път - Изглеждаш ужасно.
Не чухте ли? Депортират ни на изток.
Не вземай слуховете толкова навътре.
Търся разрешително за работа за баща ми.
Взех за цялото семейство, но за него не успях.
Защо не дойде при мен? - Не знаех, че издаваш...
Не аз, Майорек ги издава.
Нямам пари да платя - Не ни обиждай!
Ще му помогнеш ли? - Утре в 16 ч. във фабрика "Шулц"
Видя ли какъв късмет извади? Чист исторически императив!
Затова казвам. - Гледай добрата страна!
Как е гърбът ти? - По-добре.
По-добре? - По-добре не питай!
Благодаря!
Нищо. И без това няма да ти помогне.
Благодаря, г-н Шулц.
15 март 1942г.
Поне работим в гетото.
И още сме заедно.
Всички вън! Строй се на двора!
Живо! Живо!
Ние работим тук Имаме разрешителни.
Ти - отляво!
И ти!
Останалите, облечете се и пак тук!
Носете си багажа - не повече от 15 кг.
Къде ще ни водите?
Направих всичко възможно.
Мислех, че разрешителните ще ни спасят. - Владек!
Да се надяваме, че Хенрик и Халина ще са по-добре.
16 август 1942 г.
Къде отиваме? - Да работите.
Ще бъде по-хубаво от гетото. Минавайте.
Защо го направих? Защо го направих...
Защо го направих?
Защо го направих...
Нямате ли поне капка вода? Детето ми умира от жажда...
Моля ви! Нямате ли водичка..
Това е истински позор! - Чух те.
Водят ни на заколение като овце! - По-тихо, д-р Ерлих!
Да ги нападнем! Половин милион сме, ще се измъкнем!
Или поне ще умрем достойно!
Сигурен ли си, че ще ни убият? - Не съм, защото не са ми казали!
Ще ни изтребят до крак! - Какво искаш от мен, да се бия ли?
Няма да избият толкова работна ръка. Ще работим!
А аз ще се бия с лъка на цигулката! - Немците събират работна ръка.
Пращат ни в трудов лагер.
Да бе! Виж го оня сакатия, старците. децата... Те ли ще работят?
Я се погледни! Ти ли, ще носиш железни греди.
Хенрик! Халина!
Хенрик! Халина! Хенрик!
Чухме, че сте тук.
Искахме да сме заедно.
Искахме да сме с вас.
Каква глупост!
Защо го направих...
Лази ми по нервите.
Какво толкова е направила? - Задушила бебето си.
Направили си скривалище и се сврели там.
Бебето се разплакало точно когато дошла полицията.
Тя му запушила устата с ръце и то умряло.
Полицаите чули предсмъртния хрип и открили скривалището.
Какво четеш?
"Не кървим ли, когато ни раниш? Не се ли смеем, когато гъделичкаш?
Не умираме ли ако ни отровиш? Не отмъщаваме ли, ако ни обидиш?"
Много подходящо. - Точно затова я взех.
Идиот. Какво си мисли, че ще направи с парите?
Ей, момче, ела тук.
Ела тук.
Колко струва? - 20 злоти.
За един карамел?
Какво ще правиш с парите?
20 злоти.
Дали ще съберем 20.
Мисля, че имам 10.
5... 20...
Защо го направих?
Халина... - Какво?
Защо ли го казвам сега... - Какво?
Бих искал да те познавам по-добре.
Благодаря ти.
Шпилман!
Стой там, тъпако!
Тате! Тате!
Тате! Халина!
Халина! Мамо!
Какво ти става, Шпилман? Спасих ти живота!
Ставай и изчезвай оттук. Изчезвай!
Не тичай!
Майко! Майко!
Обърни се...
Заминават за сапун. - Да.
Дай я, ти казах!
Какво правите? Тя е бременна!
Владек!
Защо си тук, Владек?
Така се получи... Аз...
Ние...
Те всички...
Всички...
Може би е по-добре за тях. Смъртта си е избавление.
Още не е свършило, трябва да останем тука няколко дни,
докато нещата се успокоят.
Подкупих един полицай. Ще дойде, когато всичко свърши.
Боже... не съм бил извън гетото от две години.
Не се радвай много.
Златна е! Цената е добра.
Познаваш ли я?
Красавица е. Коя е тя? - Певица е. Моя добра позната.
Съпругът й е актьор. Свестни хора.
Трябва да говоря с нея.
Не забравяй, че бесят хората, които помагат на евреи.
Наляво!
Ходом, марш!
Стой на място!
Спрете!
Надясно!
Ти, излез!
И ти!
Лягай!
Наляво, марш!
От кога си тук? - От снощи.
Радвам се да те видя.
Скоро ще започне последното депортиране.
Знаеш какво означава това.
Изпратихме човек навън. Зигмунд, добър човек...
Трябваше да проследи влаковете, които тръгват от Варшава.
Стигнал до Соколов. Там релсите се разделят.
Едните водят към Треблинка.
Каза, че всеки ден карали хора от Варшава.
Карали ги в Треблинка и се връщали празни.
Няма транспорт на хранителни продукти за Треблинка...
Не допускат цивилни до гарата в Треблинка.
Унищожават ни.
Няма да отнеме много време.
Останахме 60 хиляди от около половин милион.
Предимно млади хора.
Но този път ще се бием.
Здрави сме.
Организирани сме. Подготвени сме.
Ако имате нужда от помощ...
Ти!
Ела тук!
По дяволите...
Съжалявам.
Наистина не исках...
Разкарайте го оттук.
Дано с пианото си по-добър, отколкото с тухлите.
Няма да изкара дълго така. - Ще му потърся нещо по-добро.
Проблеми!
Стройте се! Само евреите!
Поляците да продължават работа! Само евреите!
Имам добри новини за вас.
Носят се слухове... наоколо...
...че искаме да ви депортираме..
Обещавам ви, че нито сега нито в бъдеще...
няма такива планове.
Да? Точно затова
сложихме листовки на стената.
За да ви докажем добрата си воля.
Ще избирате по един от вас
всеки ден да ходи в града,
и да носи по три килограма картофи.
Картофи, нали?
И също така, по един хляб.
За всеки един работник.
И защо да правим всичко това,
ако се каним да ви депортираме?
Ще завъртите добър бизнес с храната, която не изядете.
Нали евреите сте добри в това?
Да правите пари.
Продължавайте!
Този с въжето.
Другите са вързани с тел.
Сега!
Майорек...
Искам да те помоля за услуга.
Искам да се махна оттук.
Лесно е да излезеш.
Трудното е да оцелееш навън. - Знам, знам...
През лятото докато строяхме на площада...
видях една позната, стара приятелка.
Певица, съпругът й е актьор.
Записах и адреса им, ако все още са там.
Янина Годлевска и Анджей Богуски.
Добри хора са.
Можеш ли да ме свържеш с тях?
Излизаш в града всеки ден. Попитай ги дали ще ми помогнат.
Имаш ли лейкопласт?
Какво си скътал тук?
Нищо...
Какво има вътре?
Разрешават ни да внасяме храна в гетото.
Три килограма картофи и един хляб.
Отвори го.
Само картофи и хляб. - Надушвам, че ме лъжеш.
Отвори го.
Аз... - Картофи, а?
Всички евреи сте еднакви.
Като ви подадат пръст...
...отхапвате цялата ръка.
Ако още веднъж ме излъжеш, лично ще те застрелям.
Потърсих приятелите ти. Не живеят вече там.
Откри ли ги?
Готви се за заминаване. - Кога?
Скоро.
По дяволите.
Ще ви науча на дисциплина еврейски свине!
Знаеш ли защо ви бием?
Не... - Знаеш ли защо ви бием?
Защо? - За "Честита Нова година"!
А сега! Марш!
Пейте!
Пейте силно и весело!
Пейте ясно и силно.
Стани и следвай белия орел!
Влез в бой със смъртния ни враг!
Боецо, пушката вдигни, ярема робски да строшим!
Възмездие за вражия мъчител,
а нам - спасена чест...
Тръгвайте.
Съжалявам, толкова съм мръсен и отблъскващ...
Нямаме много време. Да вървим.
Трябва да побързаш.
Трябват ти дрехи. Вземи тези.
Ще трябва да местим често.
Германците вече ловят всички. Евреи, неевреи, всички.
И Владек, обръсни се, бръсначът ми е на полицата.
Ще те поверим на Марек Гебчински.
Това е в другия край на града.
Ще останеш за през нощта, утре ще те преместим другаде.
Ще ти донеса храна.
Добре. Да вървим.
Ще ви покажа къде ще спите.
Трябва да останете тук до утре следобед.
Имаме апартамент за вас до гетото.
Близо е до стената, но е сигурен.
Не е много удобно. - Добре е.
Благодаря.
Дайте ми да нося това.
Минете възможно най-напред, близо до седалките на германците.
Трябва да дръпна пердетата.
Не забравяйте да ги отваряте денем.
Сигурно е по-приятно да си от тази страна на оградата, а?
Да.
Но понякога и аз не знам, от коя страна на оградата съм.
Малко хляб, картофи, лук... Ще намина пак.
А Янина ще ви носи храна два пъти в седмицата,
и ще ви наглежда.
Благодаря.
О, забравих.
За спешен случай, но наистина спешен, идете на този адрес.
Държиш се с мен като с мръсница. - Да, защото си такава.
Свиня! Дърта свиня!
Ти си такава.
Свириш като ангел!
19 Април 1943 г.
Огън!
16 Май 1943 г.
Горе ръцете!
Благодаря.
Исках да дойда по-рано, но... - Не, не, не... благодаря.
Никой не вярваше, че ще издържат толкова дълго.
Не трябваше да излизаш... - Владек престани.
Всичко свърши. Просто се гордей с тях.
Господи, борили са се свирепо! - Да.
Също и германците. - Те са шокирани.
Не го очакваха. Никой не го очакваше.
Евреите да се бият... Кой би помислил.
И какво постигнаха? - Какво ли?
Владек изненадваш ме. Те умряха достойно.
Но не знаеш нещо друго. Полша ще се вдигне...
Готови сме. Ще се борим. Ще видиш.
Събирай си багажа. Трябва да се махнем оттук.
Какво?
Какво се е случило?
Трябва да бягам. Гестапо разкри явката.
Арестуваха Янина и Анджей.
Няма начин да не дойдат и тук.
Трябва веднага да напуснеш. - Къде да отида?
Виж ме само...
Не може ли да остана тук? - Ти решаваш.
Но дойдат ли, скочи през прозореца. Не се оставяй да те хванат жив.
Имам отрова и няма да им се оставя жив.
Отворете!
Отворете вратата, или ще извикам полиция!
Тук ли живеете?
Не сте регистриран. - Дойдох при мой приятел.
На гости, но... но него го няма.
Имате ли лична карта?
Дай да ти видя личната карта!
Да, разбира се.
Дай да видя личната ти карта! - Какво става?
Той е евреин!
Евреин! Спрете евреина!
Спрете го!
Да?
Господин Кемчински ме праща.
Владислав Шпилман... - Дорота...
Влезте...
Извинете, но... Дадоха ми адреса на г-н Джикевич.
Михаел Джикевич, това е моят съпруг.
Влезте.
Седнете.
Имам нужда от помощ...
Ще си дойде преди полицейския час. - Крих се.
Трябва да отседна някъде. - Скоро ще си дойде.
Откога си женена? - От една година.
Как е Юрек? - Мъртъв е.
Кога очакваш бебето?
Не е подходящ момент за раждане на бебе, но...
Това е съпругът ми.
Владислав Шпилман.
Марек Кемчински го праща.
О, да спомням си.
Господин Кемчински ми каза да дойда при спешен случай.
Не се притеснявайте.
Не може да ви прехвърлим тази вечер. Ще спите на дивана.
Извинете...
Извинете ме, бихте ли ми дали парче хляб?
Да, разбира се.. Седнете.
Моля ви. - Благодаря.
Районът е немски.
Там е немската болница, докарват ранени от руския фронт.
А другата врата е на полицията.
Няма по-безопасно скривалище от леговището на звяра.
Ще те заключа отвън.
Никой не знае, че сте тук. Бъдете възможно най-тих.
Всичко наред ли е? - Да, благодаря.
Това е Антек Шалас. Той ще се грижи за вас.
Приятно ми е. - Приятно ми е.
Благодаря.
Дадох му втори ключ. Той ще ви носи храна.
Той е от съпротивата, добър човек е.
Не ме помните, господин Шпилман?
Не, не мисля. - В радио Варшава.
Бях техник. Виждах ви всеки ден.
Съжалявам, не ви помня... - Няма значение.
Не трябва да се притеснявате. Ще идвам често.
Чух, че съюзниците бомбардират Германия.
Нощ след нощ, след нощ...
Кьолн, Хамбург, Берлин.
Руснаците наистина ги мачкат.
Казват, че идва края. - Надявам се...
Още сме живи, а?
Ето, наденички, хляб...
Водката още си стои.
Колко ще продължи това? - Още малко.
Мисля, че имам жълтеница. - Не се притеснявайте.
От нея само се погрознява.
Дядо ми така го зарязала една.
До дъно!
Нямаше ви цели 2 седмици.
Проблеми с парите.
Събирам пари за храната.
Продавам разни неща... Не е лесно.
Ето... продай това.
Храната е по-важна от времето.
О, трябваше да ти кажа...
Съюзниците са във Франция.
Руснаците ще са тук скоро.
Ще изритат германците.
И то съвсем скоро!
Владек...
Владек! - Дорота...
Знаех си, че ще стане така.
Трябва му лекар. - Много опасно е!
Доктор Лучак? На него му вярвам.
Дорота, не ставай смешна, той е педиатър.
Но все пак е доктор. - Не, ти остани.
Аз ще отида.
Дойдохме да се сбогуваме.
Отиваме при майка ми в Отводск.
Бебето вече е там. По-сигурно е.
Въстанието ще започне всеки момент.
Шалас трябва да бъде разстрелян.
Събирал е пари за вас из цяла Варшава.
Хората му давали щедро.
Прибрал е прилична сума.
О, Боже мой...
Огромен черен дроб, силно възпалена жлъчка...
Но ще оживее.
Ще се опитам да намеря левулоза, но не е лесно.
Ще го посетите ли отново?
Кой знае? - Докторе?
Благодаря. - Не говори, почивай си.
Много ви благодаря, че дойдохте...
Донесохме ви храна.
Ще ви приготвя нещо сега и после трябва да си вървим.
1 август 1944 г.
Излизай!
Излизайте на улицата!
Излизайте! Германците обкръжиха сградата!
Някой да ми помогне!
На четвъртия етаж съм.
Май няма никой.
Виж нататък, на тавана!
На тавана съм.
Какво правите тук?
Кой сте вие?
Разбирате ли ме? - Да.
Какво правите тук?
Исках да отворя тази консерва.
Тук ли живеете?
Тук ли работите? - Не.
С какво се занимавате?
Аз съм...
...аз бях пианист.
Пианист?
Елате.
Изсвирете нещо.
Криете се тук, така ли?
Евреин.
Къде се криете?
На тавана.
Покажете ми.
Имате ли храна?
Положението в момента е такова,
че не можем да прекараме муниции по този път.
Внимание!
Добър ден, господа.
Евреино!
Извинете, какво е това...
Кой гърми навън?
Руснаците са отвъд реката.
Трябва да издържите само още няколко седмици.
Какво става?
Оттегляме се.
Дойдоха ли руснаците? - Още не.
Искам, искам да... Да ви благодаря много за всичко.
Благодари на Бог, не на мен.
По Негова воля оцеляваме.
Поне така трябва да вярваме.
Ето. Вземи го.
А вие? - Имам още един, по-топъл.
Какво ще правите, когато всичко това свърши?
Искам пак да свиря на пиано. В полското радио.
Кажете си името, за да ви слушам.
Шпилман.
Шпилман?
Да.
Хубаво име за пианист.
Немец! Немец!
Не!
Не! Не стреляйте! Аз съм поляк!
Моля ви! Аз съм поляк!
Вдигни си ръцете горе! - Моля ви, това е грешка...
Не стреляйте... не стреляйте, това е грешка...
Поляк съм.
Слизай долу.
Моля ви...
Поляк съм.
Моля ви, моля ви... - Поляк ли е?
Да, поляк е.
Защо си с тоя шибан шинел?
Студено ми е.
Гадни немци!
Убийци!
Мръсни копелета!
Убийци! - Копелета!
Вижте се сега!
Взехте всичко, което имах.
Аз бях музикант!
Взехте ми цигулката! Взехте ми душата!
Музикант ли си?
Да. - Познаваш ли...
...пианист на име Шпилман?
От полското радио? - Да разбира се, че познавам Шпилман.
Помогнах му, когато се криеше.
Кажете му, че съм тук. Кажете му да ми помогне.
Не спирай! Не говори с пленниците!
Как се казваш? - Хозенфелд...
Как? - Замълчи! Върви!
Беше точно тук, сигурен съм.
Вече няма нищо.
Обиждах ги. Не се гордея, но им виках.
Стоях на твоето място,
и един германец дойде към мен.
И не разбра ли как се казва? - Не...
Ще попитам във фабриката. Може да знаят нещо.
ВЛАДИСЛАВ ШПИЛМАН продължи да живее във ВАРШАВА,
до смъртта си на 6 юли 2000г. на възраст 88 години.
Името на немския офицер бе капитан Вилм Хозенфелд
Само се знае, че е починал в руски лагер за военнопленници през 1952 г.
Timing ZALMEN BEHAR
ПИАНИСТЪТ
Филм на РОМАН ПОЛАНСКИ