Förr eller senare,
händer det alla att man förlorar någon man älskar.
Jag, Tick, är inget undantag.
Arthur!
En förlust som kan sända även en supersamlad hjälte som mig själv
in i ett hav av misströstan.
Arthur!
Få honom att förlora fokus, avleda honom från uppdraget,
och få honom att förlora fokus.
Arthur!
Vilket givetvis gör sökandet efter den kära man förlorat
än mer viktigt.
Arthur!
För sista gången, han är inte här!
Försvinn! Du skrämmer mina kunder.
Var är du, kamrat?
Samla dig. Ta det lugnt. Okej. Det är Fasan.
Jag är fånge hos Fasan.
Det är okej.
Tick kommer att komma och rädda mig innan jag blir torterad.
Eller kanske efter att jag blivit torterad.
Jag kan inte vara kräsen i den här situationen.
Du är i en av cellerna som används flitigt.
Hallå?
Du kanske bara är mat till en av hans djur.
Ärligt talat skulle jag hellre vara mat.
Hallå? Hör du mig?
Jag pratar inte med mig själv.
Som somliga.
- Vem är du? - En fånge. Som du.
- Vad heter du? - Arthur.
Trevligt att råkas, Arthur.
Jag heter dr Mischa Karamazov.
Vadå?
Vi har haft några trevliga stunder.
I början tror man att det alltid kommer att vara så här, sen, paff,
är allt bortblåst som videkissar i vinden.
Var du än är, lille kompis, så hoppas jag att du är lycklig.
Är du lycklig, Arthur? Du kan berätta för mig.
Du kan viska om du vill.
Du pratar med en handske.
Jag vet inte vad som händer.
Jag kan knappt andas. Jag kan inte röra huvudet.
Det känns som jag trillat ner från en klippa i min egen kropp. Vad är det här?
Din väns frånvaro krossar ditt hjärta.
Jag avskyr det.
Om Arthur var här, skulle han sätta stopp för allt det här.
Tick, det här är inte bra för dig, för mig eller någon annan.
När letade du sist efter honom i hans lägenhet?
Så klart!
Det enda stället jag inte har letat på.
När Arthur inte är här kan jag vara chockerande hjälplös.
Det hade jag ingen aning om.
Arthur?
Arthur, är du här?
- Vad gör du där uppe? - Ingenting.
Vad menar du med "ingenting"?
Sluta titta på mig.
Arthur!
Var är Arthur?
Jag skulle just fråga samma sak. Var är Arthur?
Helt körd, det är vad han är.
Jag snackade med honom i går kväll men samtalet bröts.
Det lät som om nån drog iväg honom från gatan.
Arthur? Drog? Iväg?
Måste vara Ramses och hans gäng.
Förutom att Ramses är död.
Var har du fått det ifrån?
Jag vet ett ställe där pyramidgänget träffas.
Jag går dit och lyssnar på deras konversationer och telefonsamtal.
- Det var därför jag kom. - Det är extremt farligt.
Ja, det är du också.
Sist jag såg dig,
släpade du iväg med Ramses för att få information.
Dödade du honom? Gjorde du min bror delaktig i mord?
Hejda dig, Lilla Dot.
Det var ingen mördarfest.
Den där ormen levde fortfarande när han slingrade sig genom fingrarna på oss.
Vi säger att jag tror på det. Och på dig.
Om det inte var Ramses, vem tog Arthur?
Är inte det uppenbart?
FASAN LEVER
Kan det vara någon sorts kult?
Vi måste göra något.
Vi måste ringa polisen. Vi måste ringa AEGIS...
Ramses var vårt bevis om Fasan. Nu är han borta.
Ingen kommer att tro dig.
- Det är upp till dig och mig. - Och mig.
Vi har inte tid med roliga timmen.
Om din bror fortfarande lever,
är Tick och jag hans enda chans att bli räddad.
Eller ärorikt hämndlystet självmord.
Jag lutar åt det förra.
Vi ansluter oss till Båtfaran, och kör samma plan som förut.
Du gör inte upp någon plan utan mig.
- Okej. - Gör inte det. Han är min bror...
Vadå?
Jag kom precis ihåg att det är en plan för tre personer.
Du är med.
Okej. Jag är med.
Toppen.
Du kan inte vara dr Karamazov.
De sa på nyheterna att Mischa Karamazov dog i en urmansk labbexplosion.
Jag har inte exploderat. Låter jag som om jag exploderat?
Jag blev stulen. Med mitt arbete.
Projekt Akilles?
Var har du hört det namnet?
Från dig, faktiskt. Jag såg din video i flygardräkten.
Har du burit dräkten?
Och den är präglad på dig?
De säger det.
Projekt Akilles var ett hemligt urmanskt vapenprogram
riktat mot Superian, eller hur?
Ja.
Känner du urmaner?
- Nej. - Väldigt paranoida människor.
Det är verkligen otur att du tog på dig den där dräkten.
Otur? Vad menar du? Varför är det otur?
Vänta? Vad gör ni?
Sluta! Släpp mig!
Det här är en av dina mardrömmar.
Det är allt det här är, bara en av dina mardrömmar.
Fortare! Fortare!
Du släpar.
Släpar!
Är det så fort du kan spela, ditt fossilerade missfoster!
Titta inte på mig!
Förlåt.
Var det för mycket? Jag kan dra in på det.
Du gör det för lätt för mig.
Alexa! Spela lite Richcraft.
Utdrag från Richcraft, släppt 1959 av Mercury Records.
Hör du det, fjant?
Det är så jag vill låta.
Du har två lektioner till på dig att ta mig dit.
Kasta tillbaka Phil i hans bur.
Och sätt honom på halva rationer.
Han kanske inspirerar dig till att vara mer krävande nästa gång.
God morgon, sol...
Alex, håll käften!
God morgon, solstrålen.
Du svimmade i går kväll.
Det gör inget, du behöver inte prata.
Jag avskyr bara att döda en valp när den sover.
Tar kål på allt det roliga.
Så du satte på dig dräkten som du stal av mig,
och på något sätt tänker du,
"Jag är en stor, modig superhjälte," va?
Jag har aldrig tänkt det.
Då ska vi se hur modig du är när jag testar min första "Blodörn" på dig.
Har du någonsin hört talas om det? Det är en vikingagrej.
Såg det på History Channel.
Jag ska skära upp ditt bröstben,
knäcka dina revben
och dra ut dina lungor.
Hur låter det?
Vad är det?
Det där du gör med ditt öga?
Vänta.
Är du en av mina?
Glassungen! Ungen på bilden!
Det var du!
Dödade jag inte din hund, eller något?
Du dödade min far.
Just det. Pappa! Jag visste att det var något.
Jag älskar mina nya jordade armband, Fasan.
Janet, kom hit.
Kommer du ihåg ungen från Time?
Den jag gav smisk när vi hade gjort slut på Flaggidioterna.
Arthur Everest.
Ja, det låter rätt. Everest.
Gissa vem vi har här!
Livs levande!
För tillfället.
Ska du döda honom?
Du får det att låta som något dåligt.
Jag är klar med den lille fjanten för tillfället.
Kasta tillbaka honom i hålet.
Fasan.
Jag har vänner som är superhjältar, riktiga superhjältar.
Och de kommer och hämtar mig.
Och när de kommer hit är det slut med dig, idiot!
För helvete!
Ja, gör inte så.
Ut med slyngeln.
Vadå? Släpp mig.
Vad tänker du göra med honom?
Universum sjunger för mig, Janet.
Och det har just gett mig melodin jag har letat efter.
Båtfara, nästan i läge för att påbörja scanning. Uppfattat?
Det är meningen att vi ska vara under täckmantel.
Använd inte mitt namn på en öppen kanal.
Jag tänker inte kalla dig "Steve"!
Okej! Förbereder och gör lastkanonen redo när ingångsplatsen identifierats.
Steve ut.
Är vi redo? Är det dags? Är det dags att gå, Steve?
Inte än, kom ihåg planen.
Spaning först, sen luftattack. Slappna av.
Jag är en gärningens varelse.
Jag behöver något att agera på när ett händelserikt räddningsdrama rullas upp.
Något måste hända!
- Sätt dig ner. - Okej!
Det var lugnande.
För stunden.
Sluta titta på mig.
Funderar du någonsin på att vara lite muntrare?
Jag vet inte. Ett leende, kanske?
Om jag är muntrare eller ler är jag så gott som död.
Jag lever farligt.
Men det måste väl finnas en gyllene medelväg?
Gyllene medelvägar får folk dödade. Vi måste fokusera. Sluta med det där.
Sluta med vadå?
Tomt prat så att du inte ska tänka på den kalla, hårda sanningen.
Din bror är i livsfara, om han inte redan är död.
Han är antagligen inte död.
Jag är inte bra på att trösta folk.
Nej, det var toppen. Tack.
Hallå, dr Karamazov, jag är tillbaka.
Är du där?
Sover du eller något?
- Vem pratar du med? - Ingen. Det är en hund.
Pratar med Queenie, min barndoms hund.
Jag har slutat med medicinen. Jag ser saker som inte finns.
Hundar. Demoner. Jag pratar med dem ibland.
Jag är en opålitlig berättare.
Låt mig slippa höra. Jisses.
Inte konstigt att det finns så många psykologer hos din mamma och pappa.
Han är inte min pappa.
Vänta lite.
Du lurade mig.
Låtsades att du inte hade någon aning om att Fasan lever,
och du har hela tiden jobbat för honom?
Jag visste inget förrän igår.
Inte för att jag är skyldig dig en förklaring eller så.
Du är skyldig min mamma en dammsugare!
Kan du bara knipa käft i en sekund?
Jag försöker tala om något för dig.
Vadå? Att jag är en idiot som har tagit mig vatten över huvudet?
Förlåt.
Jag är ledsen att du är i den här situationen.
Om du verkligen var ledsen hade du inte lett Fasan åt mitt håll.
Jag behövde inte göra det. Han visste var han skulle hitta dig och din dräkt.
Du gjorde dig själv ganska synlig med det där lilla tricket på bussen.
Jag försökte säga till Fasan att du är en liten nolla,
ett meningslöst dammkorn. Inte värd hans tid.
Okej, jag uppskattar det.
Men han ser verkligen fram emot att dissekera dig.
Om du verkligen är ledsen över det borde du hjälpa mig att fly härifrån.
Tyvärr. Jag kan inte det.
Nu säger du "tyvärr" igen. Är det allt du kan säga?
Tyvärr kan jag inte tala om för dig
att du ska ta trappan precis utanför dörren.
Ta till höger högst upp,
tills det leder till flera tunnlar markerade med rött ljus.
Jag får framförallt inte säga att om du tar till vänster i T-korsningen,
leder det dig ut.
Det spelar ingen roll om du inte får säga något av det,
om jag inte kan ta mig ur den här cellen till att börja med.
Försöker du verkligen hjälpa mig?
Och om du gör det, varför försöker du hjälpa mig?
Om du bara visste vilken tortyr han planerar att utföra,
så är "Varför hjälper jag dig?" den sista frågan du skulle ställa.
Hej.
Vadå? Gör du dig redo?
Nej, jag undrade bara varför du gör det här egentligen.
Du är inte den sentimentala typen.
Om du hade valt mellan att rädda min bror och döda Fasan,
vad hade du valt?
Fasan tog allt.
Inklusive en man som var lika viktig för mig som en far är för dig.
Jag vet vad familj betyder.
Jag hade valt att rädda din bror.
Sen döda Fasan.
Jag sa ett val. Det är att luras.
Jag lurar döden.
Nej. Det följer inte ens min fråga.
Jag följer inga frågor. Frågor följer mig.
Jag vet inte ens vad du gör nu. Det är som en non sequitur-poesi-session.
Jag har något, tror jag.
Vad är det?
En osäkrad tunnel.
Jag har en stark identitet.
Jag vet att jag är en båt, men jag ser mig själv som en manlig båt.
Som en magnet?
Nej, en båt som är en man.
Specifikt en som är kapabel att vara attraherad av en annan man.
- Båt? - Jag skiljer inte på dem.
Men kan en båt vara "homosexuell"
när prefixet kommer från det grekiska ordet för "samma"?
- När vi helt klart inte är det. - Inte är vad?
Samma.
- Vilka? - Arthur och jag.
Vad pratar vi om nu igen?
- BF, hör du? - Det är Steve. Varsågod.
Vi har en ingång.
Lås koordinaterna jag skickar till dig nu.
Koordinaterna är låsta.
Tick, ta min utrustning och gå till lastkanonen.
Det är handlingskraftiga direktiv!
Konverterar duschkabin till lastkanon nu.
Milda makter! Det är illa ute.
Nedräkning.
- Tre. - Vänta lite, kompis.
- Två. - Den stora blå horisonten är efter dig!
- Ett. - Pensacola!
Karamazov.
Ja.
Hur gick det?
Ute ur cellen. Följer instruktionerna.
- Och dräkten? - Sätt på den.
Perfekt.
Tänker du tala om för mig varför du ville att han skulle rymma?
Inspiration.
Den här delen av mitt jobb är mest som musik.
Och rytm, rytmen kommer till mig nu.
Alla instrument faller på plats.
Karamazov.
VSM!
VSM?
Gjorde honom också. Enorm del av planen.
Och nu, ungen med flygardräkten!
Alla väntar bara på att jag ska dirigera.
Det är ett enkelt tempo som börjar med allargando.
Väldigt långsamt.
Sen adagio.
Blir snabbare till ett accelerando.
Luftburen inkommande. Rör sig med hög hastighet.
Ta skydd!
Dr Karamazov, är du okej?
Du har på dig min flygande försvarsdräkt.
Och du är...
- Du är... - Dr Karamazov, ja.
- Vad har de gjort med dig? - Det här?
Jag gjorde det här. Skada från en förminskningsstråle.
Jag har vant mig vid det. Kan du hålla i den här?
Jag är verkligen ledsen.
Jag menar, vad bra för dig.
Vad gör du i min dräkt?
Jag ska få ut oss härifrån. Jag vet hur.
Vad väntar vi på?
Nej. Jag behöver svar först.
Fasan ville ha hjälp med att döda Superian, eller hur?
Den mäktigaste superhjälten på jorden.
Hur är det ens möjligt?
För flera år sen, hittade jag ett konstigt, ovanligt objekt
nära Tunguska floden i Ryssland.
Det var bara av misstag som jag upptäckte att det innehöll
radioaktiva ämnen som är skadliga för Superian.
Vilket ämne var det?
Jag kallar det "Store Bismuth."
Förlåt, vadå?
Snälla. Vi har inte tid.
Få ut mig härifrån så förklarar jag allt.
Okej. Följ efter mig och håll dig nära.
- Vadå? - Du måste bära mig.
Jag kan inte röra mig fort.
Jag kan inte hålla din takt.
Trapporna. Jag kommer inte upp för dem.
Gunga mig inte. Jag blir åksjuk.
Förlåt.
Jag är inne!
Vilket vanhelgande!
Jag är verkligen ledsen, "Rebecca. S. Baumer.
Älskad hustru och moderkaka..."
Det är min favoritpistol. Ta den. Jag vill att du ska ha den.
Vakta den här ingången. Se till att vi inte blir genskjutna ur bakhåll.
"Genskjutna." Okej.
Skjut alla som inte är vi.
Uppfattat.
Tick, lägg ner smyckena och kom ut ur liket.
Jag ska göra det.
Vi har ett allvarligt larm.
Ja.
Och en sak till.
Everest tog med sig vetenskapsmannen.
Du sa att Karamazov var nyckeln.
Åt helvete med honom. Jag har allt jag behöver från den räkan.
Skicka en rapport om honom till den urmanska ambassaden.
Säg att han sprängde sitt eget labb och hoppade av till väst.
De sätter en kula i hans lilla rumpa.
Det är glasspojken som kittlar mig.
Istället för att springa mot friheten, kom den lilla spolingen tillbaka
för att rädda min vetenskapsman.
Det betyder att för alla dessa år sedan skapade jag exakt det jag behöver nu.
En hjälte.
Kom igen, vi spränger stället.
Jag ser ingenting.
- Tänd lampan. - Har jag en lampa?
Dotche. Har du ens läst manualen?
Arthur!
Vart ska du?
Vi måste fortsätta.
Herregud!
Jag har inte sett himlen på flera år.
Oroa dig inte, min vän.
Jag lovar dig, ingen ska någonsin göra dig till fånge, aldrig någonsin...
Förlåt!
Stort förlåt!
Dr Karamazov!
Förlåt!
Kom hit, du måste hjälpa mig sätta stopp för Fasan!
Du sa att du skulle förklara allt.
- Arthur! - Dot?
Vad gör du här?
Jag kom för att rädda dig.
Varför har du en pistol?
För att täcka oss.
Okej.
C4.
Jag ser mer än fyra.
Åt helvete, Fasan.
Dot, är du okej?
Arthur.
Tick och Överdriften var där nere.