EN SANDFÆRDIG HISTORIE
Tilbage, tilbage, tilbage,
Hvor langt skal man gå tilbage?
Mine forældre blev skilt, inden jeg fyldte to år, -
- og fra da af var min far stort set ikke en del af mit liv, -
- mens min mor blandede sig alt for meget.
Hun ville rette op på alle sine fejl gennem mig.
En aften havde jeg noget i bukserne, der lignede blod.
Min mor sagde: "Fandens også. Din menstruation."
"Nu kommer alle problemerne."
Hun havde ret.
Nu havde mor og far virkelig noget at skændes om: Mig.
Så en dag forsvandt min far.
Intet telefonnummer. Ingen breve. Han var bare forsvundet.
Jeg skrev et langt brev om os til Vi Unge.
De ville gerne trykke det, men blev ved med at spørge:
"Kommer din far tilbage? Ender historien godt?"
Det gjorde den ikke i virkeligheden, men jeg tænkte:
"Lad dem få, hvad de beder om."
Nu sker det. Så er der afgang.
Mor, lad nu være.
- Vi skal bare ikke komme for sent. - Der er flere timer endnu.
Der er indskrivning klokken fire. Kom nu, skat.
Lizzie, du skal da have dit tæppe med.
Helt ærligt, mor.
Hold nu op.
Det er den vigtigste dag i dit liv.
Jeg troede, det var ens bryllup.
Nej, skat, det er den værste dag i ens liv.
Hun glæder sig sådan. Ja, mor, hun ser knaldgodt ud.
Ærgerligt. Jeg prøver ellers at se psykotisk ud.
Mormor er rørt til tårer. Det er et journalistlegat.
Ja, hun vil være forfatter.
Alle får venner i løbet af de første par dage.
- Det ved jeg godt. - Derefter bliver det sværere.
- Mor, jeg kan godt selv. - Nu må du ikke blive ked af det.
Jeg er da ikke ked af det. Hvorfor siger du det?
Jeg forsøger bare at hjælpe. Du ved jo, hvor stolt jeg er af dig.
Du har et kæmpe potentiale.
Hører du efter? Lizzie?
Lizzie, hvad laver du? Lad os få alting ned i bilen.
Jeg behøver ikke tage til Harvard for at blive forfatter.
Lizzie, hvad er det, du siger?
På Harvard vil du møde folk. Du vil få kontakter.
Folk, der kan hjælpe dig. Jeg ved, hvad jeg snakker om.
Hele mit liv lå foran mig.
Vil du ikke gå på Harvard?
Så vent du bare, til du ikke har flere valgmuligheder.
Til du står tilbage med ingenting, og ingen bryder sig om dig.
- Vent og se. - Jeg sagde ikke, jeg ville blive her.
- Doktor Isaacs advarede mig. - Mor, jeg skal nok tage derop.
Han sagde, du ville isolere dig. Blive på værelset.
Jeg isolerer mig altså ikke.
Jeg vil gerne have, at mit liv bliver anderledes.
Det er fint. Andet behøver du ikke.
Det er det, jeg har snakket om.
Bare vent og se. Det er en hel anden verden deroppe.
Gud, hvor var jeg ung.
Tag dig i agt. Da jeg var et år ældre, end du er nu, var jeg husmor.
Jeg kedede mig så meget, at jeg købte en abe.
Bare for at have en at snakke med.
Men så dukkede du op.
Åh gud.
Lizzie, det er bare så...
Harvard -agtigt.
- Du bor jo på femte sal. - Det er jeg klar over.
Hvordan skal vi få alt det derop?
- Jeg skal nok ordne det, mor. - Næ nej.
- Kan jeg hjælpe med noget? - Vil De det?
- Det er alt for meget. - Mig en fornøjelse.
Hun har skrevet løs, lige siden hun gik i anden klasse.
Der står "god fangst" i hele panden på ham fyren.
Lige om lidt beder hun mig bekræfte det.
Jeg har altid hjulpet min mor med at vælge kærester.
Den eneste, jeg ikke kunne vælge, var ham, der betød noget. Min far.
Se, det er god kvalitet. En rigtig far.
Hvis det stod til din far, ville vi stadig bo på Manhattan.
Jeg fortalte ham, at du havde fået noget udgivet.
Er det ikke tid til at køre hjem? Klokken er mange.
Husk nu at spise.
- Farvel, skat. - Farvel, mor.
Lige siden jeg var lille, har min mor og jeg gjort ting sammen.
Jeg passede ikke sammen med de andre børn.
De syntes, jeg var sær og fik mig til at føle mig som en særling.
Det udnyttede min mor, fra jeg var helt lille -
- Og fik mig med i teaterstykker, stavekonkurrencer, studiegrupper, -
- skrivegrupper, på museer, til koncerter og flere skrivegrupper.
Hun bildte mig ind, at det ville føre til den hellige gral: Harvard.
Der kunne jeg omgive mig med folk, som jeg havde noget til fælles med.
Jeg stiller ikke de store krav. De behøver ikke være Springsteen-fans.
Hyggeligt at møde jer.
Det er dig, der er Elizabeth, ikke? Jeg genkendte dig fra kataloget.
Jeg læste din artikel om dine forældres skilsmisse.
- Den var genial. - Tak.
Jeg hedder Ruby.
- Vi skal dele værelse. - Fedt nok.
Du aner ikke, hvad den artikel betød for mig.
Du fortalte den grumme sandhed og afslørede dine forældres løgne.
Og så mødtes du og din far og blev forsonede.
Det var bare så inspirerende.
Ryger du?
Jeg har aldrig røget om dagen.
Nu er vi på Harvard. Vi kan gøre, hvad vi har lyst til.
Fedest.
Vi er de to smukke litteraturnørder.
Geniale, dystre og sexede.
Problemet er bare, at jeg mener det alvorligt.
Før bemærkede fyrene mig aldrig. Jeg stod ikke engang på reservelisten.
Ruby forstår mig.
Havde hun været en fyr, ville alt være perfekt.
Da Lou Reed var 17, fik han at vide, at han led af humørsvingninger.
Han fik behandling med elektrochok tre gange om ugen.
Hver behandling var som et blændende, hvidt lys for ham.
Derfor er han så genial. Han omfavnede sit mentale blodbad -
- og skabte noget af det bedste rock 'n' roll nogensinde.
Jeg mærker hans kolde omfavnelse, hans "stige kærtegn, -
- mens jeg bare ligger på mit værelse, og alt er koldt og mørkt og sølvklart.
Jeg frygter, han vil føre mig med ned til bunden af mit eget syge begær, -
- til et sted, jeg ikke tør tage hen af frygt for aldrig at slippe Væk.
Du har garanteret tusindvis derhjemme.
Cigaretpakker med museskrift på.
Din livshistorie?
Dagbog? Nej?
Kom nu, jeg er ved at dø af nysgerrighed.
Er det en opgave? Du er den største stræber på Harvard.
Det er en anmeldelse.
Jeg vil starte en musikklumme i Skolebladet.
Det er da fedt.
Skal vi tage noget X?
Har du aldrig prøvet ecstasy?
Syre går i hjernen.
Ecstasy går i hjertet.
Er du okay?
Hvad laver du herinde?
- Åh nej. - Vil du med ud igen?
Der er vist en fyr derude, der leder efter dig.
Hans stemme når mig under dynen: "Kom her, skat."
Han er inde i mig, inde i mit mørke og hemmelige sted.
Jeg lader ham føre mig derhen, men så vender frygten tilbage.
Jeg vil have ham til at holde op. Hvordan føles det? Hvornår ender det?
Jeg vil ikke have, at han styrer mig. Jeg vil have ham til at forsvinde.
Lad os indse det:
"Lou Reed burde være død."
Det er godt.
Vil du i seng med mig i aften?
- Husk, at jeg advarede dig. - Hvad skal det sige?
At du skal huske, at jeg advarede dig.
Fint.
Jeg ønskede, at første gang skulle foregå på den rigtige måde, -
- med den rette person, på rette tid og rette sted.
- Det var ikke noget særligt. - Som sædvanligt.
- Det burde det have været. - Han ser da godt ud.
- Han tog min mødom. - Klart nok.
Jeg mener det.
Tager du gas på mig?
- Det passer. - Nul, det tror jeg ikke på.
Jeg tænkte, jeg burde dyrke sex ligesom alle andre 19-årige.
- Det her fortjener at blive fejret. - Vi kan holde en fest!
Det skulle have været diskret, men nej.
Elizabeth, hvor er det skønt. Sikke en forrykt ide.
Alle fattede det.
Men det var ikke alle, der syntes om det.
Gid jeg havde fundet på noget lignende.
Hvordan kan du gøre noget så privat til et offentligt anliggende?
Det var da ikke privat.
- Det var fint. Det var interessant. - Interessant?
Det handlede jo ikke om mig.
Det var ikke noget særligt. Det var jo bare sex.
Det er helt okay.
Du ser ellers ikke okay ud.
Jeg havde gemt min mødom til en, der virkelig elskede mig.
En, der kendte mig ud og ind. Det gjorde Noah ikke.
Han fortalte mig bagefter, -
- at sex og stoffer var lige meningsløse for ham.
Det var bare to måder at more sig på.
Og det er helt fint, indtil en pige griber det an på samme måde.
Har I set Lizzie?
Lizzie? Der er telefon.
- Hvem er det? - Rolling Stone.
De studerendes journalistpris 1985 -
- går til Elizabeth Wurtzel -
- for hendes artikel om Lou Reed i Harvard Crimson.
Jeg ville ønske, jeg kunne glemme alt, der er sket for mig indtil nu.
Jeg vil fastfryse dette øjeblik.
For altid.
Tak.
- Det er sejt. - Det er dig, der er sej.
Tænk på alle de bands, du kan skrive om, når de spiller i Cambridge.
Det er sjældent, vi finder en, der skriver med en sådan klarhed.
Jeg tænkte: "Han bager på mig, og han er redaktør på Rolling Stone."
- Hvor gammel er han? - Åh gud.
- Hvad er der? - Det er min far.
- Hvor sejt. - Se ham lige.
- Hvad nu? - Tænk, at han forlod os for hende.
- Hvad er der galt? - Jeg har ikke set ham i fire år.
- Jeg synes, du sagde, I... - Jeg ved godt, hvad jeg sagde.
Far, hvornår flytter du hjem igen?
Det gør jeg ikke, skat.
Mor siger, at hvis du vil, så må du godt for hende.
- Det tror jeg ikke, mor har sagt. - Det gjorde hun altså.
Sådan bliver det ikke, skat.
Men det betyder ikke, at jeg elsker dig mindre.
RING TIL MIG KÆRLIG HILSEN FAR
Hvem tror han, han er? Han forsvinder fandeme i fire år, -
- og så kommer han her for at fotografere sin stræberdatter.
Han har ingenting at gøre her. Det må han da kunne forstå.
- Måske skulle du sige noget til ham. - Hvad skulle det være?
- Det ved jeg ikke. - "Hvordan er din nye lortekæreste?"
- Din far elsker dig. - Du ved ikke, hvordan det var.
Da jeg var 8 år, så vi The Last Waltz. Han var fyldt med beroligende piller.
Vi så fandeme filmen tre gange, før han vågnede.
Hvem kan finde på sådan noget?
Det var jeg ikke klar over.
Min artikel var ren ønsketænkning.
Jeg skrev det, jeg ønskede, det skulle være.
Og den måde, folk snakkede om den på, fik det til at synes virkeligt.
Måske kan det blive virkelighed.
Nej, det var en drøm, jeg klamrede mig til alt for længe.
- Jeg har ikke brug for ham længere. - Skal du med ind?
Nej, jeg lovede min redaktør artiklen i næste uge.
Klokken er altså fire om morgenen.
Undskyld. Musik hjælper på min koncentrationsevne.
Springsteen er en garagepoet.
Man fornemmer sveden i hans stemme, snavset i hans guitar.
Når han synger, ser jeg dampende gader.
Elskende, der knuger hinandens hænder. Bulede skærme.
Han har skidt under neglene og klarsyn i øjnene.
Lizzie, du har ikke sovet i flere dage.
Mit sprog var perfekt før. Jeg skal nok få det tilbage igen.
Hans ord udhamrer en historie til ens hjerne, -
- men guitar og stemme går lige i hjertet.
Musikken brøler ud fra hans indre, og verdens trængsler vælter frem.
Springsteen er en garagepoet. Musikken brøler ud fra hans indre.
Verdens trængsler vælter frem
Hun har sgu ikke været i seng endnu.
Lizzie?
Lizzie!
Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige, men du er begyndt at lugte.
Det her er vigtigt.
Ikke lige så vigtigt som dit helbred. Du er nødt til at sove.
Så luk dog røven! Jeg skal bare skrive det her færdigt.
Jeg kan skaffe dig noget beroligende.
Noah, giv mig det.
Det er jo bare kruseduller.
Hold så op!
- Hun er blevet til Harvards posedame. - Nogen må hjælpe hende.
Hun har brug for lægehjælp.
Lizzie, du er nødt til at slappe af.
Piben havde en anden lyd, da jeg suttede din pik.
Har du taget nogen stoffer de seneste 24 timer?
Jeg sniffede nok lidt kokain og røg noget pot, -
- men det var kun for at få ecstasyen til at holde længere.
- Har du nu husket det hele? - Måske et par øl.
Har du overvejet, at du måske har et stofproblem?
Mit stofproblem er, at jeg mangler noget beroligende, -
- så jeg kan slippe ud af mit forpulede kokaintrip.
Og hvad så bagefter?
Så du kan ikke lide at være her, og du vil ikke snakke.
Du behøver ikke sige noget, som du ikke har lyst til, -
- men hvis du ikke snakker med mig, kan jeg ikke hjælpe dig.
Du skal ikke foreslå terapi. Jeg er beviset på, at det ikke virker.
- Hvad laver du så her? - Mine venner tog mig med herhen.
Og det havde intet med dig at gøre?
Har du tænkt dig at give mig noget?
Nej, ikke i dag.
Jeg falder. Jeg kan ikke engang skrive min artikel færdig.
Måske er det bare kruseduller. Jeg har intet originalt at sige.
Skriveriet kan ikke redde mig. Selv Harvard kan ikke redde mig.
Hvordan skal jeg undslippe mine indre dæmoner?
- Suttede hun den af på dig? - Ja, hun gjorde sgu så.
Dit store svin. Hvordan fanden kunne du gøre det?
Lizzie, stop.
Lizzie, jeg slår dig kraftedeme ihjel.
Jeg slår dig ihjel, din møgso.
Sam har fortalt det hele. Løj du også om din mødom?
Du forstår det ikke. Det var et uheld.
Påstår du, at det var et uheld?
Det var bare, du ved...
- Sig det nu! - Et tilfældigt blowjob.
Rend mig. Jeg kunne myrde dig.
Der er en klassisk passage i Hemingways "Solen går sin gang", -
- hvor Mike Campbell bliver spurgt om, hvordan han gik fallit.
Han kan kun svare: "Gradvist og så pludseligt."
Sådan er det også med en depression. Man vågner og er bange for at leve.
- Tænk, at vi er endt her igen. - Tror du, jeg vil leve sådan her?
Det ved jeg snart ikke.
Jeg troede, det hele nok skulle gå.
Jeg var så stolt over, at du kom på Harvard.
- Er det, fordi jeg ikke har været her? - Nej, mor.
- Jeg troede, vi var kommet videre. - Mor, det har intet med dig at gøre.
Du har ikke gjort noget forkert.
- Hvorfor har de flyttet dig herover? - Jeg bad om et eneværelse.
- Hvorfor det? - På grund af min mentale uligevægt.
Jeg sagde, at jeg ikke kan bo sammen med andre mennesker.
Sagde du det?
Lizzie, altså. Din uddannelse. Den her mulighed.
Undskyld, mor.
Jeg kan ikke kapere det her.
Det er simpelthen for meget. Det er vanvittigt.
Jeg gider ikke det her længere!
Nu hører du efter!
Jeg opdrager hende helt alene, uden at du rører en finger!
Det er mig, der klarer alting uden at få æren for det!
Du tager alle beslutningerne, og så giver det bagslag, ikke?
Hvad fanden snakker du om? Du gør intet for hende!
Du ser hende ikke engang!
Du tager hende ikke med på ferie. Du inviterer hende ikke på weekend.
Hvad fanden gør du for hende?
Jeg har sendt hende i terapi, og du fiser rundt på Manhattan!
Dit møgsvin! Jeg hader dig kraftedeme!
Jeg hader dig, jeg hader dig, dit møgsvin!
- Hvad er der galt med dig? - Ikke noget.
Åh gud, du er vel ikke...
Gravid? Nej, mor, jeg er ikke gravid.
- Det er ikke noget problem i dag. - Du må ikke sige sådan noget.
Hvad er det så?
Jeg forstår dig ikke, Lizzie.
Her er møgbeskidt. Jeg hjælper dig med at rydde op.
Nej, mor.
Jeg har ikke nogen enkel løsning.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal gøre. Jeg har taget fri et par dage.
- Det kan du da ikke. - Jeg vil hjælpe dig.
- Jeg har ved gud ikke råd, men... - Jeg har det meget bedre alene.
Hvis jeg havde vidst, du ville reagere sådan her...
Hør her, jeg er nødt til at studere.
Jeg har arbejdet drønhårdt, og jeg har været gennem en svær tid.
Jeg skal bare slappe af et par dage.
- Jeg er så bekymret for dig, Lizzie. - Jeg lover at passe godt på mig selv.
- Jeg kommer og besøger dig. - Jeg har set rigeligt allerede.
Vi kan gå rundt i New York sammen. Det lover jeg.
Der er bare en masse arbejde, jeg er nødt til at gøre færdigt.
Måske til din fødselsdag.
Ja. Jeg lover at komme hjem til min fødselsdag.
Så fejrer vi det.
Vi holder en fest.
Jeg kan bage de pæretærter, som du så godt kan lide.
Det ville være lækkert.
Jeg elsker dig virkelig, -
- men du må kun komme ind, hvis du holder dig fra sprut og stoffer.
- Det mener du ikke. - Absolut. Du skal bare sige nej.
Der er ingen grund til at være på dit værelse, hvis man er ædru.
Jeg vil forklare Noah, hvor udkørt jeg er.
Selv i mine drømme. At jeg vågner og er træt.
At jeg bliver druknet af en sort bølge.
Men jeg kan ikke skrive, -
- og han vil egentlig heller ikke vide noget om det.
- Værsgo. - Tak.
Hejsa.
Ruby, det er for åndssvagt. Vi må tale om det.
Ikke hvis jeg kan være fri.
Jeg er ked af det. Det ved du da.
- Jeg har ikke nogen undskyldning. - Hvorfor gjorde du det så?
Jeg er bare helt til rotterne.
Jeg er en defekt model, -
- men det opdager man ikke, før man har kendt mig et stykke tid.
Nogle dage vågner jeg, og føler mig så totalt færdig, -
- at jeg vil gøre alt for at føle noget andet.
Når vi er sammen, har du det fint. Du er du sjov. Du...
- Simulerer. - Det gør alle da.
Ikke ligesom mig.
Vi har alle vores dårlige dage.
Det er den slags, folk siger, når de ikke kan finde på andet.
Hvad fanden, jeg kan heller ikke komme med nogen gode forslag.
Folk holder af dig.
Jeg ønsker, at nogen vil forstå mig, men det gør de ikke, -
- og det gør kun de banale bemærkninger endnu værre.
Jeg vil gerne hjælpe. Jeg ved bare ikke hvordan.
Jeg kan godt undvære kammeratsnakken lige nu.
I guder, prøv lige at høre på mig. Jeg ser kun den mørke side af alting.
Stakkels Ruby. Jeg dræber hendes humør.
Se lige hendes triste, modløse udtryk.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige.
Hvad med: "Så for satan. Tilkald eksperterne"?
Det her må være Freud-delen, hvor ingen af os siger noget, -
- og pludselig står det klart for dig, at "du vil i seng med din far".
- Så du vil ikke i seng med din far? - Nej.
Og jeg vil heller ikke tale om min barndom.
Jeg ved ikke, hvorfor jeg er her.
Hvorfor kunne du tænkes at være her?
Jeg kan ikke skrive.
Hvad skriver du om?
Jeg skriver fiktion, digte, artikler. Jeg har fået et journalistlegat.
Jeg har altid skrevet. Det er jeg nødt til.
Hvor længe er det siden, du holdt op med at skrive?
En måneds tid.
- Hvad var det første, du skrev? - Et digt.
Et digt? Om hvad?
Min far.
- Kan du huske, hvordan det lød? - Jeg vil jo ikke tale om min barndom.
Det føles så dumt at sidde her. Mange har haft en værre barndom.
Nu taler vi ikke om andre, men om dig.
Så meget tør jeg godt indrømme: Det er mig, der er problemet.
Jeg bekymrer mig om at gå i terapi og om ikke at gå i terapi.
Det bekymrer mig, om hun finder mig underholdende nok.
Jeg tænker hele tiden, at hvis jeg bare kunne være normal, -
- bare kunne stå op om morgenen, så ville alt løse sig.
Hvad mener du, der er normalt?
De fleste sætter et plaster på, hvis de skærer sig.
- Hvad gør du? - Jeg bliver ved med at bløde.
Så hvis man er normal, sætter man bare et plaster på såret og går videre.
Er det ikke det, det vil sige at fungere? At leve?
- Man fortsætter, uanset hvad. - Er det sådan, du vil leve?
Mor...
Hold nu op, skat.
Hvorfor sætter du ikke håret op mere? Dit ansigt er så kønt.
Nu er de her.
Kom nu, Lizzie.
Er hun hjemme?
Jeg har brug for en, der kan slukke min hjerne og sætte mit hjerte i gang.
Jeg har langt, brunt hår. Mørke øjne.
Men du møder vel massevis af piger på herretoilettet.
Nå ja, ecstasy-gudinden.
Ja, tænk, at du kan huske det.
Bliv lige hængende.
- Mormor og morfar er her. - Ja tak, det kan jeg høre.
Jeg har kun arrangeret en fest for at gøre dig glad.
Jeg fatter ikke, hvordan du kan behandle mig sådan her.
Mor, må jeg bede om lidt privatliv?
Det var min mor. Jeg har fødselsdag. Hun holder en stor fest for mig.
- Fedt nok. - Det er det nu egentlig ikke.
Det er kun familien, der er her. Jeg har ikke hilst på dem endnu.
- Undrer de sig ikke over, hvor du er? - Nu lyder du som en sød jødeknægt.
Måske, hvis jeg havde været jøde.
Jeg ville bare ringe og hilse på dig.
- Lad os mødes, når du kommer tilbage. - Det kunne være fedt.
Tillykke med fødselsdagen.
Tak.
Rafe anede ikke, at han var blevet udnævnt til at redde mit liv.
Rolling Stone Magazine.
Det er det helt store musikblad.
Det er da vidunderligt, skat.
Hun skal skrive for dem. Betalt arbejde for Rolling Stone.
Vil de betale hende?
Hun har vist skrevet hele natten.
Sad du oppe og skrev i nat, skat?
Jeg har intet skrevet i flere måneder.
Hun arbejder altid på et eller andet. Hun vil ikke tale om det.
Som om du nogensinde har læst noget af det.
- Det er ikke særlig høfligt. - Vil du have en?
- Hvad er der galt med hende? - Der er da ikke noget galt, mor.
- Hun er fuld. - Gu' er jeg da fuld.
- Hun er bare træt. - Hun er skind og ben.
Hun er overtræt. De knokler sådan deroppe.
- Er hun på stoffer? - Gid jeg dog var på stoffer.
- Sagde hun, at hun... - Alt er i den skønneste orden.
Hvis jeg var på stoffer, ville jeg sige det.
Folk opfører sig ikke sådan uden at være på stoffer.
Det gør jeg kraftedeme.
Det er jeg ked af, mor.
Jeg drømmer om alt det, jeg ville ønske, jeg havde sagt.
Det modsatte af det, der kom ud af min mund.
Jeg ville ønske, jeg havde sagt: "Tilgiv mig, mor. Hjælp mig."
"Jeg kan ikke tillade mig at opføre mig sådan her."
- Hvordan har fødselsdagsbarnet det? - Du ringer en dag for sent.
Du ved, hvordan det er.
Jeg troede ellers, jeg ville få din sekretær i røret, -
- nu hvor du skriver for Rolling Stone.
- Har du læst den? - De skal være glade for, de har dig.
De her folk har styr på tingene, og de kan se talent på lang afstand.
Jeg får nok opgaver i hele landet, så måske kunne jeg besøge dig.
Hvem taler du med, Lizzie?
- Ikke nogen. - Hvem er det?
- Du skal ikke høre på hende. - Hold nu op, mor.
Se på dig selv.
- Du er jo helt forelsket i ham. - Forstår du, hvorfor jeg ikke ringer?
- Hvor var han hele din barndom? - Hold så op!
- Jeg ville bare tale med ham. - Min tålmodighed er snart opbrugt.
Jeg har arbejdet ekstra. Jeg går aldrig i byen.
Jeg køber aldrig tøj. Alle vores penge går til din terapi.
Det er jo far, der betaler.
Tror du, det er ham, der betaler?
Tror du det?
Han betaler ikke så meget som en cent!
Ikke en eneste lille, rød cent!
Det passer jo ikke.
Skal jeg vise dig det? Vil du se det?
Vil du se, hvor meget jeg betaler for din seneste termin?
Værsgo. Se på dem.
Sådan. Se bare på dem.
Vil du se, hvor meget jeg betaler hende doktor Sterling?
- Undskyld. - Nu skal du ikke tale udenom.
Spørg hende, hvem der betaler!
Det er min egen skyld, når jeg har forkælet dig sådan.
Jeg gør alt for at få dig på Harvard, og så kommer du hjem og ligner et lig!
Jeg ved det godt. Undskyld.
Hvorfor vil han ikke?
Jeg ved det godt, skat.
Jeg hader mig selv, og jeg hader alt det, jeg gør!
Lizzie, det gør ikke noget.
Det er så forfærdeligt.
Jeg sårer alle dem, der elsker mig, men når han så ringer...
I guder. En fest? Og dine latterlige pæretærter.
- Hvorfor gør du det her? - Fordi jeg ikke er din forpulede abe!
Undskyld. Det mente jeg ikke.
Jeg mente det ikke.
Undskyld...
Holdt hun festen for sin egen skyld?
- Nej, det var nok for mormors skyld. - Hvorfor skulle hun gøre det?
For at vise hende, at hun er en god lille pige.
Det må gøre ondt.
Se hende lige. Det her er ikke noget gennembrud.
Min mor betaler dig 100 dollar i timen for det her.
Det er den samme gang pis.
Det er det samme med ham Rafe.
Jeg ved udmærket, at jeg frygter at blive afvist.
Jeg ved godt, det er på grund af min far.
Men jeg kan stadig ikke være kæreste med ham.
- Hvorfor ikke? - Det har jeg lige sagt.
Du har ikke sagt noget om Rafe.
Har han givet dig grund til at tro, at han vil afvise dig?
Han må ikke opdage, hvor skør du er.
- En abe? - Den hed Percy.
- Hun ville have en at tale med. - Hun havde da dig.
- Nej, det var inden. Hører du efter? - Ja da.
- Jeg keder dig ikke? - Jeg mødte dig på et herretoilet.
- Du er alt andet end kedelig. - Hvad er jeg så?
- skræmmende.
Skal vi tage til koncert eller hvad?
Det ved jeg ikke. Jeg ved ikke rigtigt, hvor det er.
Du kom for at gå til koncert, og så ved du ikke, hvor det er?
Jeg sagde, jeg ville gå til koncert.
- Du ved... - Hvad?
- Nu er du ondskabsfuld. - Nej nej.
Jeg sagde, jeg ville gå til koncert, men jeg kom for at se dig.
Venter, venter, venter
Venter på, at han skal foretage trækket.
Ved han det ikke?
Han skal være min frelser.
Det er skønt, at han er omsorgsfuld, medfølende og politisk korrekt.
Men jeg har brug for, at han kysser mig lige nu.
Ruby!
Hejsa.
Jeg vidste ikke, du havde byttet værelse.
Ruby fortalte mig om de artikler, du ville skrive.
Det har altid faldet mig let.
Doktor Sterling må have tilkaldt ham. Hvorfor skulle han ellers være her?
Sikken for at se, hvor slemt det står til.
Om hans lille pige stadig klarer sig.
Eller måske savnede han mig omsider.
Far, de der regninger for min psykiatriske behandling...
De sender dem hele tiden til mor, så jeg går ud fra, du ikke betaler.
- Tænk, at du kan spørge om den slags. - Har du da betalt?
Du er kold og afvisende.
Og nu spørger du mig, om...
- Hvad snakker du om? - Hvis du ikke ved det...
Det gør jeg ikke. Du afgav et løfte.
Du skriver ikke. Du ringer aldrig.
Det er, som om jeg ikke eksisterer.
- Hvem tror du egentlig, du taler til? - Jeg kommer tilmed på besøg.
- Rend mig i røven! - Sådan skal du ikke tale til din far.
Det var dig, der skred. Det var dig, der forsvandt i fire år.
Det ved jeg da godt. Tror du ikke godt, jeg kan mærke det?
Tror du, jeg har let ved at være væk fra dig?
Jeg hadede den indvirkning, det havde på dig, din mor og mig selv.
Jeg kunne ikke holde ud at se, at du var fanget mellem os.
Far, hold nu op!
Du er min far, og du vil ikke engang betale for min terapi.
Selv om det ikke koster dig noget.
Du skal bare skrive under på papirerne.
- Det er ti procent. Det er ingenting. - Nej.
- Jeg mistede alt, da vi blev skilt. - Det koster dig ikke noget som helst.
Beklager. Det er din mors ansvar.
Vil du have, at jeg skal skære mine håndled op, -
- så jeg kommer i gratis behandling?
Det her er også hårdt for mig.
Det er virkelig hårdt.
Jeg føler mig så magtesløs. Jeg ser tilbage på alle mine fejl, -
- og der er intet, jeg kan stille op. Hvad skal jeg gøre?
Hej med dig.
Kan du gætte, hvem det er? Hvad laver du?
Ikke noget. Jeg er bare ude at gå en tur med en.
Jeg kunne da godt være ude at gå med en pige.
Du har ret. Det er en dreng.
Han er høj.
Meget høj.
Selvfølgelig er han højere end mig. Hvor høj er du?
- Høj nok. - Jeg vil skyde på én firs.
Lange øjenvipper. Brune øjne.
Han er intellektuelt sexet på den checkede måde.
Hvabehar? Ja, jeg spørger ham, når jeg har lagt på.
Fint nok. Farvel.
Nå, hvem forestiller sig nu mig som en sexet intellektuel?
Min mor.
Hun har inviteret os hjem til jul. Hun er lige flyttet. Jeg tager hjem.
Når jeg er sammen med ham, ser jeg mig selv gøre de frygteligste ting.
Jeg hader det, men jeg kan ikke lade være.
Hvis du kunne, hvad ville du så gøre anderledes?
Da jeg så dig sammen med hende, blev jeg bare...
Jeg ved godt, det er åndssvagt.
Jeg kan ikke gøre for det. Sådan føler jeg bare.
Undskyld. Det var jeg ikke klar over.
Den slags sker. Smukke kvinder kaster sig over mig.
- Det er Earl Grey. - Pis. Jeg henter en ny til dig.
- Glem det. Jeg vil ikke have en ny. - Kan vi få en kop Earl Grey mere?
- Jeg vil ikke have en ny. - Slap dog af. Det er bare en kop te.
- Lad være med at råbe ad mig. - Lad være med at te dig åndssvagt.
- Du kneppede hende, gjorde du ikke? - Hvad for noget? Er du sindssyg?
- Du skal ikke råbe ad mig. - Hvad er problemet?
Så bliv ved med at kneppe hende, hvis det er det, du vil.
Gå din vej!
Lizzie, hold nu op. Undskyld.
Undskyld. Jeg var ikke klar over, at du var så ked af det.
Det er ikke din skyld. Det er min skyld.
Nu forlader du mig, ikke?
Nej, jeg kunne aldrig...
Jeg elsker dig.
Hvorfor det?
Du føler ikke noget, -
- som du ikke føler helt ind i dit inderste væsen.
Du er fantastisk.
Nu forstår jeg, hvorfor folk til tider har lyst til at dræbe deres kærester.
Fortære deres kærester.
Inhalere asken fra deres døde kærester.
Det er den eneste måde, man kan besidde et andet menneske på.
Min mor vil elske dig.
- Vil du have juice? - Klart.
Lizzie, hør her. Jeg kan ikke tage med dig hjem til jul.
Der er sket noget med min mor, så jeg er nødt til at tage hjem.
Men det er jul. Jeg har brug for, at du er der.
Gid jeg kunne, men jeg kan ikke være to steder på én gang.
Jeg kan komme og hjælpe med din mor. Det vil min mor kunne forstå.
- Din mor er lige flyttet. - Men jeg vil jo være sammen med dig.
Men lige nu har din mor brug for dig.
Det er en kompliceret situation.
Min mor har det ikke så godt med fremmede.
Jeg står midt i noget lort, der gør mig ked af det.
Jeg ved det godt.
Undskyld.
Jeg elsker dig bare, og jeg vil hjælpe dig.
Du hjælper mig da også, Lizzie.
Bare ved at jeg ved, at vi ses igen.
Vi skal være sammen hele næste semester, ikke?
Han bad mig være stærk for hans skyld.
Jeg indvilgede, og jeg gjorde det også.
Jeg kyssede ham farvel. Jeg gjorde det så nemt for ham, -
- og det gjorde det faktisk også lettere for mig.
- Og vi er begge to glade. - Herligt.
- Har du fået det hele på plads? - Ja, der er ikke så meget.
Det er en sydvendt lejlighed. Jeg har sol hele dagen.
Og den er meget lettere at gøre rent.
Jeg tror, du vil synes om dit værelse.
Jeg lægger lige mine ting på plads.
- Jeg har ikke lavet noget mad. - Det gør ikke noget.
Jeg skal nok betale hende tilbage. Det sværger jeg.
- Ville din ven ikke... - Der var en familiekrise.
- Men han havde tænkt sig at komme? - Ja.
Han var nødt til at tage hjem til Texas, fordi...
Han hedder Rafe.
- Det er et pænt navn. - Du vil synes om ham.
Han ser godt ud, han er flink, og så er han jøde.
Han arbejder virkelig hårdt.
- Måske næste gang. - Ja, han ville gerne møde dig.
- Han har et nært forhold til sin mor. - Det var da rart.
Jeg skal lige ringe.
- Det er tiende gang i dag. - Og hvad så?
Du driver ham til vanvid. Han bliver da sur.
Du aner ikke, hvad du snakker om. Rend mig i røven.
Fru Stevenson? Det er Lizzie.
Jeg er en af Rafes venner. Er han hjemme?
Er han optaget? Gider du sige, at det er vigtigt?
Hvorfor tager han ikke telefonen?
Jeg ville aldrig gøre det her mod ham.
Hvordan havde han det?
Han var der ikke.
Gad vide, om han ligger søvnløs og savner mig, ligesom jeg savner ham?
Har du nogensinde elsket nogen, Ruby. Altså virkelig elsket nogen?
Selvfølgelig.
Det tror du, du har. Du skulle bare vide.
Og det gør du måske?
Ægte kærlighed er altomsluttende. Det gælder liv eller død.
Man ved, man ikke kan leve adskilt, fordi længslen er så ren.
Så fuldstændig.
Du har kun oplevet sex.
I guder. Du blev sur på mig over det med Sam.
Men du elskede jo ikke Sam. Hvordan skulle du kunne det?
Var jeg led? Kan du ikke snuppe det, når du er sådan et smart skår?
Jeg græder ikke, fordi du er led.
Jeg kan bare ikke forestille mig, hvor ondt det må gøre at være dig.
Du, jeg står i lufthavnen.
Nej, jeg står i lufthavnen i Austin.
Åh gud, jeg er blevet til en vaskeægte mareridtskæreste.
Måske skulle du ringe til din mor, så hun ved, du er okay.
Det kan jeg ikke.
Kan du huske, at jeg sagde, det ikke var så godt, du kom herned?
Hvis du bare elskede mig højt nok.
Der er noget, jeg ikke har fortalt dig om.
- Lad være med at se sådan på mig. - Sig det nu bare.
- Det er ikke, hvad du tror. - Din lede horebuk.
Det er min søster, okay?
Så du er oprindeligt fra New York?
Manhattan. Jeg er opvokset på Upper West Side.
Rafe viste mig nogle af dine artikler. Godt gået af en førsteårsstuderende.
Ellen...
Vær nu sød at holde op. Lad os nu spise.
Du lovede mig at gå i seng.
Sådan ja. Kom så.
Ellen, gå nu i seng, så går vi i parken i morgen.
Vil du ikke nok? Skal vi gå i parken i morgen?
Vi er måske nødt til at køre hende til lægen.
Hvis hun bliver ved, ved jeg ikke, hvad vi skal gøre.
Hvad er der galt?
Tænder du på det her?
Hvad for noget?
Bliver du ophidset af det her?
- Hvad snakker du om? - Du holdt hende skjult.
Tror du ikke, det siger mig en hel del?
Du godeste...
Du er bare en væmmelig lurer, der tænder på andres ulykke.
Du er jo syg. Du er virkelig syg.
Fortæl mig, det ikke passer.
Rafe, kom nu.
Jeg henter bilen.
Hvordan går det, mor?
Hvad tror du selv? Tænker du dig aldrig om, Lizzie?
Undskyld. Jeg var bare nødt til at tage til lufthavnen med det samme.
Vi har haft nogle kurrer på tråden, men vi er ved at gøre det godt igen.
Jeg ved, han elsker mig. Han har bare nogle familieproblemer.
Han prøver at hjælpe dem og mig, men han skal hjælpe sig selv først.
- Så skal det nok blive godt igen. - Det tror jeg gerne.
Jeg ved, vi nok skal få det godt. Tror du ikke også det?
Der kan jeg ikke rigtigt hjælpe dig, Lizzie.
Det ved jeg godt.
Jeg er ked af, at du måtte flytte.
Det ved jeg godt, skat.
Jeg lægger på nu, ikke?
Ring til mig...
Mor?
Når du har...
talt med doktor Sterling.
- Farvel, skat. - Mor?
Jeg skulle have hørt efter.
Han sagde jo, jeg ikke skulle komme.
Jeg er mere til besvær end til gavn.
Hvad med dine studier?
Skat, du er nødt til at få lavet noget.
Lizzie, det her fungerer ikke.
Jeg ved det godt.
Når jeg kommer tilbage, henter jeg dit eksamensskema.
Det er ikke nødvendigt.
- Så ringer jeg bare. - Nej, du skal ikke ringe, er du med?
Det her fungerer ikke.
Det her er ikke mit liv. Jeg vil ikke mere.
Hvad er det, du vil? Vågnede du og tænkte, -
- at du ville kneppe førsteårstøser og tage en masse stoffer?
Er det det, du vil?
Ja.
Det er lige præcis, hvad jeg vil.
Jeg vil feste, og jeg vil more mig.
Du sagde, jeg skulle stole på en. Se nu, hvad der skete!
Det har ikke noget med
Jeg vil bare have Rafe tilbage, og så ævler du om piller?
Eftersom du har det svært lige nu, har du brug for noget hjælp.
- Du sagde, jeg gjorde fremskridt. - Af og til må det gøre ondt, før...
Du sagde, jeg ville få noget ud af al den satans smerte!
Og det mener jeg stadig.
Jeg fatter ikke, at du pusher stoffer efter alt det her.
Jeg anbefaler dig at prøve den her medicin, -
- så du kan få tingene på afstand i stedet for at miste kontrollen.
Er det ikke det, du ønsker?
Det varer to til seks uger, før din krop reagerer.
Jeg ved godt, du ikke kan mærke det, men jeg kan allerede se, det virker.
Din mor har ringet. Hun vil besøge dig.
Motorkraften er nu faldet til 94 procent.
Resten af maskinen kører 104 procent.
Tre motorer kører normalt på brændselscellerne.
Hastighed: 2.257 fod i sekundet.
Hvad fanden laver du? Du ville stjæle min taske.
Challenger går for fuld kraft.
Rumskibet Challenger eksploderede i en ildkugle kort efter affyring.
Talsmænd siger, at der ikke er tegn på, at de syv astronauter...
Ruby?
Vent lidt.
- Skynd dig, det er alvorligt. - Hvad er det?
Min mor er blevet overfaldet. Du må tage med mig til New York.
Nej.
Ruby, jeg beder om din hjælp.
Lizzie, jeg er færdig med at hjælpe.
Færdig? Hvordan kan du...
Jeg kan ikke. Jeg har fået nok.
Jeg kan ikke klare det længere. Det må høre op.
Ellers er der bare en ny krise i næste uge.
En enkelt til turen.
Hun nægtede at få intravenøst Demerol.
Nægter hun at få smertestillende? Kan vi virkelig være slægtninge?
Hun skal nok blive her et par dage, men hun klarer sig.
Hun får brug for hjælp derhjemme, men det skal nok gå.
Det er skræmmende. For første gang er mine tårer taget fra mig.
Jeg ved ikke, hvad jeg laver.
At jeg skulle være her for at hjælpe lyder som en ondsindet spøg.
Jeg har ikke engang højdeskræk længere.
- Du ser meget friskere ud. - Det siger alle.
Lizzie, jeg har det helt fint.
Der er ingen grund til, at du ikke tager tilbage til Cambridge.
Sygeplejerskerne siger, du har brug for...
Skat, du skal snart til eksamen.
Der skal da være nogen hos dig. Bare et par dage.
Jeg har altid kunnet klare mig selv.
Du får ikke lov til at tage hjem alene.
- I det andet skab. - Ja, hvad ved jeg...
Mormor...
Jeg ved ikke, hvad jeg skulle have gjort uden Lizzie.
- Det her var aldrig sket... - Det må du ikke sige.
hvis det ikke havde været for hende.
- Nu er de gået. - Ja.
Jeg havde ikke rigtig lyst til at sige farvel.
Jeg har aldrig fået spurgt dig om Rafe.
Det er forbi.
Han vil aldrig se mig igen.
Da Donald forlod mig, -
- virkede det så ufatteligt.
Jeg kunne simpelthen ikke tro det.
Jeg tror ganske enkelt, jeg glemte dig, Lizzie.
Du var kun et barn.
Du var så lille.
Men du havde brug for mig.
Og det tvang mig til at nære omsorg igen, hvis du forstår.
Jeg var nødt til at tage mig af dig.
Du vækkede mig på en måde til live igen.
Og du blev mit et og alt.
Jeg var helt væk i dig.
Du virkede ved gud så lovende.
Jeg ønskede, at der skulle ske så meget godt for dig.
Og jeg kunne ikke se, at det ikke var godt for dig.
Du ville bare have, at jeg skulle være alting, -
- og det kan jeg ikke.
Det kan jeg ikke.
Hør her, Lizzie.
Du behøver ikke være noget som helst for min skyld.
Du behøver ikke være rask for min skyld. Forstår du det?
Du behøver ikke lade som om.
Jeg skal nok klare mig, mor.
Jeg skal nok klare mig.
Det lover jeg.
Jeg skal nok klare mig.
Og det er der en grund til.
Jeg kalder det for narkobulen, hvor jeg får mit fix.
Doktor Sterling er min pusher.
Det ser ud, som om alle læger pusher det stof efterhånden.
Det føles, som om vi lever som et Prozacfolk.
Depressionens forenede stater.
Jeg ved ikke, hvem jeg er længere.
Jeg har en personlighed, -
- og den er helt ad helvede til, men det er mig.
Jeg ser, jeg forvandles til en person, der gør og siger det rigtige.
- Men det er ikke mig. - Har du det anderledes?
Selvfølgelig, jeg er jo på piller. Er det ikke det, der er pointen?
Jo, du føler dig bare ikke tryg ved at være den her nye person endnu.
- Den kan jeg ikke være uden pillerne. - Pillerne giver dig et pusterum.
Det føles, som om alt bliver dækket til.
Jeg vil anbefale dig at fortsætte behandlingen, men det er dit valg.
Vil du være fri for pillerne?
Kom her, skat.
Gid mit liv kunne være mere som på film.
Der skal komme en engel ned til mig ligesom i "Livet er smukt" -
- og tale mig fra at begå selvmord.
Jeg har ventet på, at det øjeblik skulle befri mig og ændre mit liv.
Men han kommer ikke. Det sker ikke på den måde.
Alle stofferne, al terapien, skænderierne, vreden, -
- skyldfølelsen, Rafe, selvmordstankerne
Det hele var en del af en langsom bedringsproces.
Ligesom jeg gik ned, kom jeg op igen: Gradvist og så pludseligt.
Pillerne var ikke et vidundermiddel, -
- men de gav mig et pusterum, der gav mig plads til at skrive igen.
Men denne gang føltes det ikke, som om mit liv stod på spil.
SYV ÅR SENERE BLEV WURTZELS "PROZAC NATION" UDGIVET -
- OG BLEV EN INTERNATIONAL BESTSELLER.
ALENE I USA UDSKRIVES DER HVERT ÅR -
- OVER 300 MILLIONER RECEPTER PÅ PROZAC OG ANDRE ANTIDEPRESSIVER.
Oversættelse: Martin Mathiasen Scandinavian Text Service