Onda, djeco, udobno ste se smjestili?
Tada ću početi.
Ova je priča započela pred puno tisuća godina,
no sve je bilo gotovo u svega 7 dana.
Onomad davno, davno, ništa od ovog što vidimo
sunca, mjeseca, zvijezda, zemlje, životinja i biljaka,
ničega od tog nije bilo.
Postojao je jedino Bog, da ih On može stvoriti.
A bogme i jest.
U LJ E Z I
Scenarij i režija:
JERSEY, KANALSKO OTOČJE 1945.
G. Simpson... kakav je to čovjek bio.
Što je s njim?
Valjda je umro, poput ostalih.
To su bili dani...
G. Tuttle, frizura...
Da?
Dobro jutro, gospojo. Došli smo zbog...
Pa da, jasno!
Uđite.
Nisam vas očekivala tako brzo.
Vi ste...?
Bertha Mills. Ovo je Edmund Tuttle.
Drago mi je. - Vi ste vrtlar?
Točno, vrtlar.
Ova mlada dama zove se Lydia.
Imaš iskustva u službi?
Ma to lice anđela starije je nego izgleda.
Glačati znaš?
Što je, maca ti pojela jezik?
Ne može govoriti. Jadnica je nijema.
No jamčim da je dobra radnica.
Dobro, dobro...
Ona bivša govorila je pak previše. Za mnom.
Gđo Mills, spavat ćete s njom u potkrovlju. A vi, g...
Tuttle. - Da, jasno. Vi ćete u ostavi straga.
Kuća je neodržavana otkako je
pred tjedan dana nestala posluga. - Zar iščeznula?
Bez traga i glasa.
Bez obavijesti. Ni plaću nisu uzeli.
Samo su nas napustili. - Baš neobično.
Vidjet ćete da ova kuća i nije idealan dom.
Zato preko novina tražim poštene i radine ljude.
Od nas poštenijih i radinijih nema, zar ne?
Bogme smo pošteni.
I... radini.
Kuhinja.
Ja doručkujem u 8, djeca u 9.
Ručak služite u 1 a večeru u 7:30.
A gospodar?
Pošao je u rat, pred godinu i pol.
Od kraja rata nemam novosti.
Tko od vas kuha?
Jako mi je žao... - Tko od vas kuha?
Vidite li što radim? U ovoj kući
vrata otvarate tek kad zatvorite prethodna.
To morate upamtiti, što uopće nije lako.
Postoji 50 ključeva za svih 50 vrata, ovisno gdje ste.
Gđo Mills, sutra ćete dobiti komplet ključeva.
Ovo je slušaonica. Glasovir nas je ovdje dočekao.
Ne dajte djeci da lupaju po njemu, dobivam migrenu.
U ovoj kući jako cijenimo tišinu.
Zato nemamo telefon, radio, ništa što stvara buku.
Nemamo ni struju. Nijemci su je stalno isključivali,
pa smo naučili živjeti bez nje. Idemo dalje.
Nema potrebe pokazati cijelu kuću... - Ima!
Lma.
Jer uglavnom nećete vidjeti kamo se krećete i ne znate
je li tu stol, stolac, vrata, ormar,
ili se neko od moje djece igra skrivača.
Kako to mislite?
Možda da vas upoznam s djecom...
G. Tuttle, sad možete u vrt. Alat je u ostavi.
Vi počnite navlačiti zastore. Sve do jednog.
Dođite.
Probudit ću ih. Pričekajte ovdje.
Ni u kojem slučaju ne razmičite zastore!
Budite se, pospanci.
Hajde, zatvorite oči i sklopite ruke.
Blažen bio ranom zorom Isus, kojem sad se molim.
Blažena i Djevica, vjerom čvrstom kojoj zborim.
Čuvajte nas od sveg zla dok ne mine ovaj dan.
Još napola spavaju.
Krasne li dječice.
Onda, što se kaže?
Drago mi je. - Drago mi je.
Drago mi je, djeco.
Ja sam gđa Mills, ali me možete zvati Bertha.
Kako se vi zovete?
Anne. - Nicholas.
Lijepa imena.
Vi ste naša nova dadilja?
Da, mileni, ja sam nova dadilja.
Vrijeme da doručkuju.
Lydia, zatvori sve škure u kuhinji.
Liječnici ne mogu pronaći lijeka. - Za što?
Njihovu bolest.
Djeca su jako alergična na svjetlo
i ne smiju na jače od ovog.
U protivnom bi im izbile rane i čirevi
i počeli bi se gušiti i naposljetku bi umrli.
Zaboga!
Ne sviđa mi se tost. - A zašto?
Lma čudan okus. Onaj prije bio mi je bolji.
Zato što ga je prije spravljao netko drugi.
Kad se oni vraćaju?
Nikada, dijete.
Kao tata...
Tata će se vratiti!
Naš se otac bori u ratu u Francuskoj.
To je svjetski rat! - Znam da je na fronti.
Dosta čavrljanja, pojedite doručak.
I vi ćete nas napustiti?
Jasno da neću. Zašto bih?
I drugi su rekli da neće, pa jesu. Onda se dogodilo...
Šuti!
Kako to misliš, Anne? Što je bilo?
Mama se... rasbjesnila.
Ništa nije bilo! - Jest!
Nije! - Jest!
Tiho!
Što se događa? Da ste odmah počistili tanjure!
Hoćete li malo izići?
Da popričamo...
Poštar obično dolazi svake srijede.
No pogledala sam sandučić, ovaj tjedan nije dolazio.
Ne pratim vas...
Ovo je pismo trebao poslati u novine pred 5 dana.
To je oglas za poslugu. Budući da nije objavljen,
objasnite, otkud vi ovdje? - Sad shvaćam...
Htjela sam objasniti čim ste otvorili vrata.
Navratili smo slučajno. Ovako velika kuća
uvijek treba nekoga tko zna posao.
Već ste služili u ovakvoj kući?
Možda vas iznenadi,
mi smo nekoć radili baš ovdje.
Ovdje?
Pred nekoliko godina. Nemojte mi zamjeriti,
no to su mi najbolje godine života.
Zato smo navratili. Ova nam kuća
puno znači.
Da vam pokažem preporuke?
Neka, ne treba. Dakle dobro poznajete kuću?
Kao svoj džep.
Osim ako zidovima nisu narasle noge,
pa su se pomaknuli. - Ovdje se miče jedino svjetlo.
A ono mijenja sve.
U najmanju ruku, vrlo je teško.
Može se čak reći nepodnošljivo.
Izdržati se može jedino trijezne glave.
Svakako. - Ne volim maštarije i čudne ideje. Shvaćate?
Rekla bih...
Moja djeca ponekad imaju čudne ideje.
Ali ne smijete im obraćati pozornost.
Djeca k'o djeca.
Da, svakako.
Dobro...
Možete ostati.
Puno hvala, milostiva.
Dogodilo se!
Rimski namjesnik pokušao ih je odgovoriti naposljetku.
Pokušao ih je odgovoriti, točka. "Naposljetku"...
...zapovjedio je da ih istuku. No Justus i Pastor,
neustrašivi, radovali su se spremni umrijeti za Krista.
Uvidjevši to, namjesnik se razbjesni i odrubi im glave."
Što vam je toliko zabavno?
Pa... - Što pa?
Ta su djeca bila glupa. - Zašto?
Rekla su da vjeruju samo u Isusa i zato su stradala.
A ti bi se odrekla Krista? - Pa bih.
U sebi bih vjerovala u Njega, ali ne bih to rekla.
I ti tako misliš?
Shvaćam.
Oboje biste lagali i odrekli se Krista.
Istina, Rimljani vam ne bi odsjekli glave,
no što bi bilo poslije? - Kada?
U idućem životu, koji nas čeka kad umremo.
Kamo biste onda?
Kamo, Nicholase?
U dječje Čistilište. - A što je to, Anne?
Jedan od četiri Pakla. - A to su?
Ja, ja, ja, ja!
Neka on odgovori. Dakle?
Pakao kamo idu prokleti, Čistilište,
Prsa Abrahamova za pravedne i dječje Čistilište.
U središtu Zemlje, gdje je jako vruće.
Tamo idu djeca koja lažu, ali ne na samo par dana.
Ne, ona su prokleta! Zauvijek.
Razmislite.
Pokušajte zamisliti kraj vječnosti.
Zatvorite oči.
Zatvorite ih i pokušajte zamisliti.
Zauvijek.
Bol... zauvijek.
Zavrtjelo mi se.
Sad znate zašto su Justus i Pastor rekli istinu.
Otvorite čitanke na stranici 6.
Možemo se sad igrati? - Jasno da ne.
Prvo ćete naučiti lekciju, i to napamet.
Sve ovo?! - Samo nastavi, pa se danas uopće nećeš igrati.
Zapravo učite u odvojenim sobama.
Da, da, da!
Bojimo se kad smo razdvojeni! - Bojite se?
Već ste se trebali naviknuti na kuću. - Ako vidimo duha?
Sestra ti je opet pričala svoje priče? - Nisam!
Pa pozdravi ga i nastavi učiti. Anne, u slušaonicu.
Zašto ja? - Zato što ja tako kažem!
Uzmi knjigu. Nicholase, da si naučio za sat vremena.
Mamice... - Što je?
Daj mi pusu. - O, dušo...
Pusu... pusu... - Anne, čekaj me vani!
Znaš da ne mogu.
Tamo...
Gđo Mills, navucite sve zastore.
Moja će kći prijeći u drugu sobu.
Hajde onda.
Mili, mamica ne može stalno biti s tobom.
Moraš naučiti biti sam.
Gdje ti je krunica?
Kad god se budeš bojao, hoću da je čvrsto stisneš,
izmoliš Očenaš i strahova će nestati.
Neće... - Hoće. Časna riječ.
Gospodin je s tobom kad to činiš.
Nemaš razloga za strah.
Kuća i obitelj.
Svi živimo u kući s obitelju,
koju čine roditelji, djeca i bake i djedovi.
Moramo biti poslušni i dobri...
...prema drugim članovima i ne smijemo se svađati
s braćom i sestrama.
Imate li vi djece?
Ne. G. Tuttle i djevojka, Lydia, sve su što imam.
A i ja sam njima isto. - Ona je takva rođena?
Kako, molim? - Djevojka je rođena nijema?
Ne.
Mislim da sam ovdje završila. Ispričajte me,
vidjet ću treba li pomoći g. Tuttleu.
Nicholas...
Nicholase, evo me!
Što je? - Zašto plačeš?
Ne plačem. Čitam.
Ali sad sam te čula... Anne!
Još nisam naučila.
Jesi li dobro? - Jesam.
Zašto si plakala? - Nisam plakala.
Ma sad sam te čula. Nemoj se sramiti.
Ne sramim se. Rekla bih ti da sam plakala.
Znači umislila sam to? - Ne, plakao je onaj dječak.
Koji dječak? - Victor.
Tko je Victor? - Maloprije je bio tu.
Rekoh mu da me pusti učiti. Nije htio prestati plakati.
Mislim da je razmaženo derište.
Rekao je da moramo van iz kuće. - Je li?
Zašto je plakao? - Ne voli kuću, a mora tu živjeti.
Otac mu je pijanist... - Je li?
Rekla sam mu da ne smije dirati glasovir.
Je li tako?
I s ocem si razgovarala? - Samo s Victorom.
Otac je s ostalima u hodniku.
Sad sam tamo bila i nema nikoga.
Pošli su gore, razgledaju kuću.
Sad je dosta, Anne!
Zašto si plakala? - Victor je plakao!
Gdje je on? - Otišao je onamo!
Kako je mogao, kad je zaključano?!
Nisam li bila jasna? Vrata otvarate tek
kad zatvorite prethodna! Je li to tako teško?
Kuća je kao brod, a svjetlo se suzbija kao voda,
otvaranjem i zatvaranjem vrata!
Radi se o životu moje djece! - Milostiva...
Bez rasprave! Tišina!
Koja je od vas zadnja bila u toj sobi?
Već sam rekla da ona nema ključ.
Znači vi! - Ali ja sam bila u hodniku,
a onda sam izišla u vrt. Sami ste me vidjeli.
Želite reći da sam to bila ja?
Zar bih ugrozila život vlastite kćeri?!
Ne smiješ čitati za stolom.
Je li? Tko će reći mami? Ti?
Lli možda ti?
Stvarno si vidjela dječaka? - Jesam. Zove se Victor.
Je li on duh? - Ne budi bedast. Duhovi nisu takvi.
Nego? - Tisuću puta sam ti rekla
da se kreću pod bijelim plahtama i nose lance.
Kako znaš? - Vidjela sam ih.
Dolaze noću. - Figu! Odakle?
Baš si glupa. - Ni upola kao ti.
Ne vjerujem da si vidjela toga dječaka. - Kako hoćeš.
Molit ćeš nas da se igramo s tobom.
Nicholas...
Gle...
Zašto si razmaknula zastore?! - Nisam ja.
Nego? - Victor.
Čini to cijelu noć. - Lažeš. Reći ću te mami.
Lažem? - Da.
Victore, iziđi da te vidi moj glupi brat.
Pusti me na miru! - Ne želiš ga vidjeti?
Kukavice jedna.
Znači moram sama!
Dosta, Victore.
Reci mu da ostavi zastore, mene ne želi slušati.
Mičite mi se s kreveta! - Krevet je naš!
Nije, moj je!
Anne, ne govori tim glasom.
Ti šuti, kukavice.
Ako ne prestaneš, zvat ću mamu, pa će te izbaciti.
Ne znaš ti nju. - Ni ti moje roditelje!
Anne, tužit ću te mami! - Glupane, vidiš da nisam ja.
Victore, takni mu obraz da vidi kako postojiš.
Upomoć, mamice!
Što je?!
Svađala se sa mnom. Rekao sam joj da šuti.
Sad mi te dosta, čuješ?!
Ništa nisam učinila!
Zato ga Jahve, Bog, istjera iz vrta edenskoga
da obrađuje zemlju iz koje je uzet.
Istjera dakle čovjeka i nastani ga istočno
od vrta edenskoga i postavi kerubine i plameni mač
da stražare nad stazom koja vodi stablu života." Eto!
Završila sam. - Jako dobro.
Sad izmoli Djevicu za oprost.
Što?! Nismo se tako dogovorile!
Nismo uopće ništa. Danas si pod kaznom i čini što kažem.
Ne možeš me natjerati! - Kako se usuđuješ?!
Neću, jer ništa nisam učinila!
Rekla si bratu da je netko u sobi. - I bio je! - Lažeš!
Ne lažem!
Anne...
Sjećaš se priče o Justusu i Pastoru?
Djeca koja lažu završe u Čistlištu.
To ti kažeš. Ali čitala sam da je Čistilište
samo za nekrštenu djecu. A ja sam krštena!
Abraham uzme drva za žrtvu paljenicu, stavi ih
na sina lzaka, a u svoju ruku uzme kremen i nož.
Tako pođu obojica zajedno. Izak reče ocu Abrahamu:
'Oče! ' 'Evo me, sine,' javi se on. 'Evo'...
Pogledali ste Nicholasa? - Jesam, milostiva.
Anđelak čvrsto spava.
A Anne? Još je na stubama?
O, da.
Rado bih da je tu, ali za vezenje mi treba svjetla.
Koliko ćete je kažnjavati? Prošla su tri dana.
O njoj ovisi.
Mora naučiti progutati ponos i tražiti oprost.
Vrijeme je da počne čitati Bibliju.
Svećeniku će biti jako drago. - Ako nas posjeti.
Dobro zna da djeca ne mogu van.
Jučer mi je rekao da će svratiti čim uzmogne.
Već se osjećam posve odsječena od svijeta.
A ni magla ne pomaže. Nikad nije toliko trajala.
To je točno. - I galebovi su zašutjeli.
Anne!
Anne, ne čujem te!
Lzak se obrati Abrahamu, ocu svome, i reče...
Usput, dosta mi je te Lydijine buke.
Skakuće okolo za njih troje!
Ljubazno joj recite da nema razloga za metež
radi obična pospremanja.
Ne bih podnijela novi napad migrene. - Reći ću joj.
Zahvaljujem.
Sad je stvarno pretjerala. Lydia?
Što se to gore događa? - Ništa, mamice.
Samo čitam, kako si i rekla.
I ti si čula? - A što?
Anđeo Jahvin zovne Abrahama s neba drugi put i reče:
'Kunem se samim sobom,' izjavljuje Jahve..."
Što je to bilo? - Ne znam.
Reci mi, tko stvara tu buku? - Ne mogu ti reći.
Reci! - Rekla sam da je netko bio u sobi i kaznila si me.
Više ne znam što da kažem! - Želim istinu!
Reci mi ako je netko gore.
Gore, u sobi s otpadom.
Mama, puštaš svjetlo!
Evo je... evo je...
Gleda nas... gleda!
Kamo su otišli? - Prošli su ovuda. Nisi ih vidjela?
Kamo su otišli? - Tamo, onamo... i dolje.
Posvuda su. Kažu da je kuća njihova!
Kažu i da će ukloniti zastore.
Milostiva, smirite se. - Neću se smiriti!
U 5 godina okupacije ovamo nije ušao nijedan nacist,
a sad mi netko pod nosom otvara i zatvara vrata!
Kuća je vrlo stara. Pod škripi, instalacije cvile...
Kažem da sam čula glasove! Dječaka i dvije žene!
Mamice, gle!
Načinila sam to jučer. Ovo su otac,
majka, Victor
a ovo je stara žena. - Što znače brojevi?
Broj koliko puta sam ih vidjela.
Najčešće viđam staricu.
Za ime Božje! Pozovite g. Tuttlea.
Neka pretraži cijelu kuću. Smjesta, prije mraka!
Sve u redu. Ništa ti neće biti dok je mamica tu.
Gle, mama, stvarno me plaši. Ne gleda te, a vidi te.
Stalno je tu, govori: 'Pođite sa mnom... '
Ne laži mi! - Časna riječ!
Svašta me pita. Victor kaže da je vještica.
Što te pita? - Svašta.
Smrdi joj iz usta.
Razmaknite sve zastore, da se nemaju gdje sakriti.
Vi pretražite desno, ja ću lijevo. Potom ćemo gore.
Možda su duhovi koji su tu prije živjeli.
Ne budi glup. Rekla sam ti!
Duhovi imaju bijele plahte, lance i viču...
Anne, zašto izmišljaš takve priče? - To sam čitala.
Ne vjeruj svemu što pročitaš u knjizi.
I mama kaže da je to s duhovima bedastoća,
a očekuje da vjerujemo svemu u Bibliji.
A ti ne vjeruješ? - Ponešto da.
Ali ne i da je Bog svijet stvorio u 7 dana,
kao ni da je Noa u brod stavio sve te životinje
ili da je Sveti Duh golubica.
Ni ja to ne vjerujem. - Golubovi baš nisu sveti.
Kakaju nam po prozorima.
Jeste li išta od toga spomenuli majci?
Milostiva...
Da?
Sve su pretražili. Nema nikoga.
Shvaćam.
Gđo Mills?
Znate li što bi moglo biti ovo?
Album s fotografijama. - Ali ovi svi spavaju.
Ne spavaju. Mrtvi su.
To je knjiga mrtvih. U prošlom stoljeću
fotografirali su mrtve nadajući se da će im duše
živjeti putem portreta.
Ima i skupnih portreta.
I djece...
Ma jezivo...
Kako su mogli biti tako praznovjerni?
Žalost zbog smrti voljene osobe može
ljude navesti na čudne postupke.
Riješite se knjige. Neću je u kući.
Gđo Mills, hladno je. Sjednite pokraj vatre.
Puno hvala, milostiva.
Kad ste prije tu radili, isto ste pazili na djecu?
Ne, organizirala sam kućanske poslove.
Posluga je bila brojna? - Bilo nas je petnaestak.
Makar smo na kraju ostali samo nas troje. - Zašto?
Moji su poslodavci odselili u London.
Sve su manje dolazili, budući je izvan ruke.
Postupno, kuća je opustjela.
Svi odlaze s ovog vražjeg otoka.
Moji su otišli ljeti 1940. Tik pred okupaciju.
Više za njih nisam čula.
Ne krivim ih.
Pa i mi smo otišli.
Premda, znate, ponekad kad napustite neko mjesto,
kao da ono ostaje s vama, sve vrijeme.
Kao da ovu kuću nikad nisam ni napustila.
Zašto ste otišli? - Zbog tuberkuloze.
Cijelo područje je evakuirano.
Lydia je tada zanijemila? - Da. Mislim da je tako.
Premda mi je pamćenje danas pomalo zarđalo.
Što joj se dogodilo?
Najednom je jednoga dana prestala govoriti.
Razlog mora postojati.
Ne prestaje se govoriti tek tako.
To je uvijek posljedica nekakve traume.
Nešto joj se zacijelo dogodilo.
Poslodavci su vam bili dobri? - Uvijek ljubazni.
Bili smo kao članovi obitelji.
Znate, idem ja leći. Ujutro neću moći ustati.
Samo dajte. Ja ću još malo ostati.
Oprosti što sam bila tako stroga.
Možeš li mi oprostiti?
Anne...
Mamice. - Što je?
Kad se vraća tata?
Kad prestane rat. - A zašto je otišao?
Nama nitko ništa loše nije učinio.
Tata je otišao...
Otišao je zato što je jako hrabar
i nije htio da mu Nijemci govore što da radi.
Zašto?
Charles... gdje si?
Gđo Mills!
Što je, Milostiva? - Brzo mi dajte ključ slušaonice!
Što se dogodilo?
O, moj Bože...
Osobno sam provjerila sobu.
Bila je prazna.
Uzmite tablete, koristit će vam.
A osjetila sam da je tamo još netko. Ali ne čovjek.
Nečeg ima u ovoj kući. Nečeg demonskog!
Milostiva... - Nešto što nije...
...nije uspokojeno.
Znam da ne vjerujete. Tako je, zar ne?
Ne krivim vas. Nekoć u te stvari nisam vjerovala.
Ja u to vjerujem.
Oduvijek sam u te stvari vjerovala.
Nije ih lako objasniti, ali se događaju.
Svi smo čuli priče o onome dalje,
o sada i poslije.
Mislim da se ponekad svijet
mrtvih pomiješa
sa svijetom živih.
To je nemoguće!
Gospodin ne bi dopustio takvo skretanje s puta.
Živi i mrtvi susrest će se tek na kraju vječnosti.
Tako stoji u Bibliji.
Ne postoji uvijek za sve odgovor.
Kamo ćete, milostiva?
Idem u selo ocu Legrandu.
Ako on neće ovamo, idem ja po njega!
Pričekajte bolje vrijeme! - Dovoljno sam čekala!
Svećenik mi je rekao... - Briga me što!
Hoću da kaže meni osobno. On mora doći danas!
Što ćete mu reći? - Da smo pretražili sve prostorije
i sad hoću da ih blagoslovi!
Ma pričekajte, jako je rano!
G. Tuttle! - 'Jutro, milostiva.
Vidite ima li u vrtu nadgrobnih ploča!
Kad je muž kupio kuću, čuli smo da je tu groblje.
Mislim da je tamo, među drvećem.
Ja ništa ne vidim. - Dobro pogledajte.
Možda je zaraslo.
Zanima me je li tu pokopana obitelj i jesu li imali
sina Victora.
Sad misli da kuću progone duhovi.
Je li sigurno pustiti je? - Po magli neće daleko.
A, da, magla. Svakako.
A kad ćemo sve ovo otkriti na vidjelo?
Sve u svoje vrijeme...
Kad smo kod toga...
Charles...
Grace...
Došao si!
Rekoše da nema nade.
Da te trebam smatrati mrtvim.
Svašta oni govore.
Hvala Ti, Bože...
Svake noći molim za ovo.
Preklinjem Boga da mi te vrati.
Da djeci vrati oca.
Ali gdje si ti sve ovo vrijeme?
Tamo... tražio sam svoj dom.
Drukčiji si, puno drukčiji.
Ponekad krvarim.
Ovo je moj suprug.
Jako mi je drago, gospodine.
Jako je slab.
Pripremite vruću kupku i nešto odjeće.
I nešto za jelo. - Odmah, milostiva.
Kako moja dječica?
Tata!
Zašto te toliko nije bilo?
Zdravo, Nicholase. - Rekla sam ti da će doći!
Jeste li bili pristojni? - Bili smo jako dobri.
Bili ste dobri majci? - Jako dobri.
Svaki dan učimo za Prvu pričest.
Jesi li koga ubio?
O, evo ga...
Mili, spremili smo ti ručak.
Sići ćeš, ili bi radije...?
Kada će tata sići? - Strpljenja, mila.
Nije mu dobro.
Kaže da je vidio puno mrtvih.
Kamo idu ljudi kad poginu u ratu?
Kakvo pitanje... Ovisi.
O čemu?
O tome jesu li se borili za poštene ili lopuže.
Vaš se otac borio za Englesku, za poštene.
Kako znaš tko je tko?
Dosta s pitanjima. Jedi. Ti nikad nećeš u rat.
Mi nikad nećemo nikamo.
Baš ništa ne propuštate. Bolje je s mamom i tatom,
koji vas jako, jako vole.
A uljezi?
Ovdje nema uljeza.
Rekla si da ima. - Ne, rekla sam da ih nema
i o tome više ni riječi. - Ma rekla si...
Dosta!
Smijem nešto reći? - Ne! - Zašto?
Jer ne smiješ!
Anne, prestani tako disati.
Čula si! Prestani!
Prestani disati!
U svoju sobu! Danas za tebe nema deserta!
Nema plakanja...
Prestani...
Imaš grozno lice kad plačeš.
Briga me!
Poslušaj me.
I ja sam ih vidjela.
Je li? - Jesam.
Zašto nisi rekla mami? Možda bi mi povjerovala.
Neke stvari tvoja majka ne želi čuti.
Vjeruje samo u ono čemu su je učili.
Ne brini, kad-tad
i ona će ih vidjeti i sve će biti drukčije.
Kako?
Vidjet ćeš. Bit će tu velikih iznenađenja.
Bit će...
...promjena.
Promjena...
Ponaša se kao da se ništa nije dogodilo.
A kćer?
Nije jako tvrdoglava. Djecu će se lakše uvjeriti.
No majka će nam stvarati nevolje.
Misliš da joj muž išta sumnja?
Ne. Mislim da i ne zna gdje je.
Kako lijepu kćer imam.
Mamica je načinila veo samo za tebe.
Izgledam kao nevjesta.
Da, tako je.
Trebam malo skratiti rukave.
Sad je skini. - Ne!
Mora biti besprijekorna za pričest. - Neću je uprljati.
Samo da je još malo nosim. - Samo malo?
Dobro.
Brzo se vraćam.
Ne sjedaj na pod i ne naslanjaj se na zid.
Monsieur, želite li zaplesati?
Rado.
Charles, ovako ne možeš dalje. Moraš nešto pojesti.
Anne, sad moraš svući haljinu.
Slušaš li ti mene?
Što sam rekla za pod? - Čist je.
Nije važno. Zašto nikad ne činiš što kažem...?
Što je? - Gdje je moja kći?
Što ste mi učinili s kćeri?! - Beno!
Ja sam tvoja kći.
Ne, nisi moja kći!
Ti nisi moja kći!
Čula sam vrisku! - Želi me ubiti!
Neće stati dok nas ne pobije! Neće!
Pođi sa mnom. - Ti si zla! Zla! Zla!
Kako joj je?
Ne mogu je smiriti,
pa sam je ostavila s ocem. Htjela je s njim popričati.
Što je bilo? Zašto ste se svađale?
To nije bila ona,
nego starica s čudnim očima.
Oponašala je glas moje kćeri.
Kunem se Bogom da to nije bila moja kći.
O, Bože, pomozi.
Što je to sa mnom? Ne znam što mi je.
Morate se više odmarati.
Ne možete preuzeti svu odgovornost ove kuće.
Prepustite to nama. Mi znamo što valja činiti.
Što vam to znači?
Kako to znate što valja činiti? - Ništa. Predlažem...
Nemate što! Što umišljate? Ne znate vi što treba.
Ili znate...
Što je ovo?
Tablete za migrenu. Njih uvijek uzimate.
Molim vas, moram biti sama.
Anne mi je sve rekla.
Rado bih objasnila, ali ne mogu.
Prvo sam mislili da u kući ima još nekoga, duhova...
Pusti duhove. Govorim o onom što se dogodilo onoga dana.
Ne znam o čemu govoriš. - Reci da nije istina.
Što se dogodilo? - Dogodilo?
Ne znam što me tog dana obuzelo.
Noću je otišla posluga.
Nisu mi imali hrabrosti reći u lice.
A znali su da ne mogu napustiti kuću. Znali su.
Anne...
Što se dogodilo?
Udarila me. Poludjela je, baš kao onoga dana.
Sjećaš se?
Ne!
Charles, moraš mi oprostiti.
Ne ja... djeca.
Znaju da ih volim.
Znaju da im ne bih naudila. Radije bih umrla.
Što smjeraš?
Ljutiš se na mene?
Samo sam se došao oprostiti od žene i djece. Sad idem.
Kamo? - Na frontu.
Rat je gotov.
Nije. - Što to govoriš?
Ne ideš, čuješ me? Već si nas jednom napustio!
Zašto? Zašto si morao u taj glupi rat,
koji s nama nije imao veze?!
Trebao si ostati, kao drugi! - Oni su se predali.
Svi smo se predali! Cijeli je otok bio okupiran!
Što si očekivao?
Što si htio dokazati odlaskom u rat?
Mjesto ti je bilo ovdje, s nama, tvojom obitelji.
Voljela sam te. Meni je to bilo dovoljno.
Živjeti u ovoj tami, u ovom zatvoru.
Ali tebi nije. Ja ti nisam bila dovoljna.
Zato si ti otišao.
Ne samo zbog rata.
Ti želiš ostaviti mene, zar ne?
Oprosti mi, Grace.
Anne!
Nicholas!
O, Bože!
Gdje su zastori?!
Gđo. Mills!
Dajte da vidim...
Pa vi ste dobro!
Hoću svog tatu!
Tata je otišao. - Nije istina!
Jest. Istina je.
Volim te, mamice.
Pronađi zastore.
Tko je to bio?!
Tko je to učinio? Reci mi!
Ti znaš što se ovdje događa!
Znaš, jer se to i tebi dogodilo!
Zapiši!
Molim te!
Takvo ponašanje ništa neće riješiti.
A ona ionako ne zna pisati. - Gdje su?!
Što? - Zastori!
Zastori o kojima ovise životi moje djece! Nema ih!
Primijetila sam, nema potrebe da dižete glas.
G. Tuttle, baš sam ih htjela dozvati.
Jeste li znali da je netko poskidao sve zastore?
Zastore?
Ajme meni...
Zašto bi netko poskidao sve zastore?
Valjda da bi u kuću pustio danje svjetlo.
Svjetlo? Pa jasno.
Netko mi želi pobiti dječicu!
Ma zašto bi svjetlo ubilo dječicu?
Jeste li vi ludi? Rekla sam vam.
Već sam rekla da su djeca fotoosjetljiva!
Svjetlo će ih ubiti! - Ali to je bilo prije.
Stanje se moglo razriješiti samo po sebi.
Ako ih ne izložite svjetlu, kako znate da nisu zdravi?
Moja je šogorica imala jake napade reume
u nogama i leđima. Jednoga lijepog dana
toga je nestalo.
Idem pronaći zastore! Kad mi ih pomognete povješati,
napustit ćete ovu kuću!
A gospodar, milostiva? Što on o svemu kaže?
Dajte mi svoje ključeve.
Znam ja što vi hočete. Želite nas uplašiti.
Želite otjerati mene i moju djecu. Od prvoga dana
želite zauzeti kuću! Predajte mi ključeve,
više neću moliti. - Pokušajte se smiriti.
Dajte mi ključeve!
Dajte mi ih!
A sada odlazite!
Znate, g. Tuttle, stigla sam na kraj svog strpljenja.
A vi?
O, da. Posve.
Bolje pođimo razotkriti nadgrobne ploče.
Što to mama radi? - Rekoh ti da je poludjela.
Lažljivice! - Poludjela je.
Lažeš! Lažeš! - Poludjela! Poludjela!
Noć je.
Što to radiš? - Dosta mi je.
Idem u šumu potražiti tatu. - Zar bježiš?
Primim li se za cijev, spustit ću se na zemlju.
Jako je lako.
Ako dozna mama, gotova si.
Anne, čekaj!
I ja idem tražiti tatu. - Lažeš!
Samo se bojiš ostati sam. Kukavice! Kukavice!
Šuti!
Mislim da smo se izgubili. - Još vrt nismo napustili!
Bojim se. - Onda nisi trebao ni poći.
Reci nešto. - A što?
Ne znam, bilo što. - Da vidim...
Zovem se Anne i hodam. Hodam i zovem se Anne.
Što je ono tamo?
Mislim da su grobovi.
Ne prilazi! - Zašto?
Ako iskoči duh? - U grobovima nisu duhovi, nego kosturi.
Tu nešto piše. - Ma idemo! -Čekaj!
Prosinac 1891.
Što piše?
Djeco, morate biti jaki. - Nicholase, ovamo!
Nemojte reći mami da smo pobjegli.
Ne pričaj s njima! - Zašto?
Oni su mrtvi! - Što?!
Oni su duhovi. Molim te, dođi!
Djeco...!
Ako su duhovi, zašto nemaju plahte i lance? Rekla si...
Briga me što sam rekla! Bježi od njih!
Uvijek me zafrkavaš i lažeš mi. Sad mi je dosta!
Ne zafrkavam te, govorim istinu. Dođi ovamo!
Brzo!
Djeco!
Bježite!
U kuću!
Ne prilazite!
Stanite!
Ne mučite se, milostiva. Nas je dokrajčila tuberkuloza
pred više od pola stoljeća.
Odlazite!
Otvorite vrata, molim vas. - Što hoćete?!
Mama, ne otvaraj vrata. - Vidjeli smo im grobove.
Sakrijte se gore.
Bojim se...
Nemojte se razdvajati.
Nipošto se nemojte razdvajati.
Sakrijte se!
Pokušali smo vas natjerati da shvatite.
A što? - To s kućom. Novo stanje.
Kakvo stanje? - Moramo naučiti živjeti zajedno.
Živi i mrtvi.
Ako ste mrtvi, pustite nas na miru.
Pustite nas na miru!
Ovamo unutra!
Ako vas pustimo mi, mislite da će i oni?
Tko? - Ti uljezi.
Nema tu uljeza... - Oni su skinuli zastore.
Uvjeravam vas da su to bili oni. Sad su unutra,
s vama... i djecom. - Čekaju vas.
Ne!!! - Da!
I vjerujte mi, kad-tad će vas i pronaći.
Čekaj tu, odmah se vraćam. - Ne!
Mama je rekla da se ne razdvajamo.
Ne mogu je ostaviti samu.
Prestani tako disati.
Nicholase, prestani tako disati.
Prestani disati!
Zar ne čuješ? Netko je tamo.
Pođite s nama...
Pođite s nama!
Nicholase?
Gdje ste?
Odgovorite mi!
Našli su ih uljezi. - Tu više ništa ne možemo.
Morat ćete poći gore s njima porazgovarati.
Oče naš koji jesi na nebesima,
sveti se ime Tvoje, dođi kraljevstvo Tvoje,
budi volja Tvoja, kako na nebu, tako i na zemlji.
Kruh svagdanji daj nam danas i otpusti nam
duge naše...
Zašto se bojite, djeco?
Zašto nećete da vam budemo prijatelji?
Hajde, govorite nam. Govorite nam.
Recite mi što se dogodilo.
Nemoj joj reći!
Nemoj joj reći...
Kažem li joj, pustit će nas na miru.
Mamice!
Mamice.
Zašto plačete, djeco? Što se dogodilo u ovoj sobi?
Što vam je učinila vaša mama?
Nešto s jastukom.
Tako vas je ubila?
Jastukom?
Nije nas ubila! - Djeco, ako ste mrtvi,
zašto ste i dalje u ovoj kući?
Nismo mrtvi!
Zašto ste i dalje u ovoj kući?
Nismo mrtvi! - Nismo mrtvi!
Zašto ste i dalje u ovoj kući?
Nismo mrtvi. Nismo mrtvi.
Nismo mrtvi! Nismo mrtvi!
Jeste li dobro? - Jesam.
Samo sam malo omamljena.
Što je bilo?
Uspostavili su vezu.
Sve troje? - Očigledno.
Majka i dvoje djece.
Jako zanimljivo, zar ne?
Zanimljivo?! Poludjela sam od straha!
Mila, smiri se. - Neću!
Dosad smo radili po tvome. Sad me poslušaj!
Više ne možemo ostati u ovoj kući.
Ta bića očito ne žele da ovdje živimo!
Još ništa o njima ne znamo. - Znamo!
Znamo da je žena poludjela, ugušila djecu i ubila se!
To je posve dovoljno! Misli na našega sina.
S Victorom je sve u redu. - Nije! Lma noćne more.
Kaže da viđa djevojčicu koja opsjeda i ovu damu!
Molim te, napustimo kuću. - Dobro!
Krećemo sutra ujutro.
Hvala Bogu na tome.
Samo idem pogledati Victora.
Još jednom, puno hvala na dolasku.
Valjda smo barem malo pomogli. - Svakako.
Ali za moju ženu večer baš i nije bila ugodna.
Isprva nisam mogla shvatiti
što će mi jastuk u rukama.
I zašto se ne mičete.
Onda sam shvatila
da se dogodilo...
Ubila sam svoju dječicu.
Uzela sam pušku,
prislonila je na čelo
i povukla okidač.
Ništa...
Onda sam čula vaš smijeh u spavaćoj sobi.
Igrali ste se jastucima, kao da ničega nije bilo.
I pomislih...
Bog mi u svojoj velikoj milosti pruža
još jednu priliku, govoreći mi:
Ne odustaj...
budi jaka...
budi im dobra majka...
A sad...
Što li sve ovo znači?
Gdje smo?
Mlada Lydia rekla je to isto
shvativši sa smo nas troje mrtvi.
I tada je posljednji put progovorila.
No to vam prije nisam mogla reći.
Da nam spremim finu šalicu čaja?
Uljezi odlaze. No doći će drugi.
Ponekad ćemo ih osjetiti, ponekad nećemo.
No tako je oduvijek bilo.
Milostiva...
Mamice, tata je poginuo u ratu, je li?
Da. - Hoćemo li ga opet vidjeti?
Ne znam.
Ako smo mi mrtvi, gdje je Čistilište?
Ne znam da li ono uopće postoji.
Nisam ništa pametnija od tebe.
Ali znam da te volim.
Oduvijek sam te voljela.
A ova kuća je naša.
Govorite sa mnom:
Ova kuća je naša.
Ova kuća je naša...
Kuća je naša...
Mamice, gle... više ne boli.
Nitko nas ne može istjerati iz kuće.
Dođi, Victore.
PRODAJE SE
Preveo Tomislav Mihalić
DISTRIBUCIJA BLITZ FILM I VIDEO