Кінокомпанія « Уолт Дісней» представляє
« В один страшний день і одну страшну ніч...
острів Атлантида зникла в глибинах океану... ».
Платон.
Дурень, ти занапастив всіх нас!
Вода прибуває, ми повинні попередити жителів Атлантиди.
Занадто пізно.
Все в укриття!
Сюди, ваша високість. Скоріше.
Кіда, біжимо!
Кіда, залиш це! У нас немає часу.
Мама!
Закрий очі, Кіда, не дивися.
АТЛАНТИДА. ЗАГУБЛЕНИЙ СВІТ
Вашингтон, 1914.
Панове, дякую вам за те...
що ви погодилися вислухати мою пропозицію.
Континент де... cm в Атлантиці...
який був центром передовий цивілізації...
і мав у своєму розпорядженні більш високі технології, ніж наші...
після невідомого катаклізму занурився на дно океану.
Деякі з вас можуть запитати: Чому Атлантида?
Це всього лише міф, фантазія.
Ось в цьому ви помиляєтеся.
За 10 тисяч років до будівництва єгипетських пірамід...
в Атлантиді була електрика, передова медицина...
і навіть польоти на апаратах.
Ви скажете, неможливо? Тільки не для них.
Багато стародавніх культур згодні з тим...
Що Атлантида володіла якимось джерелом енергії...
більш потужним, ніж пар і вугілля...
більш потужним, ніж сучасні парові машини.
Я пропоную знайти Атлантиду...
знайти ці джерела енергії і підняти їх на поверхню.
Це сторінка тексту з «Щоденника Шепарда »...
яка вважається першоджерелом відомостей про Атлантиду.
Спираючись на старі переклади норвезьких текстів...
історики вважали, що в щоденнику вказана Ірландія.
Але порівнявши його з текстами вікінгів, я зрозумів...
що в тлумаченні однієї букви була допущена помилка.
Змінивши цю букву і замінивши її правильною...
ми побачимо, що в «Щоденнику Шепарда »
було написане не Ірландія...
а Ісландія.
Тут ефектна пауза.
Панове, я готовий відповісти на ваші запитання.
Панове, прошу вибачення.
Відділ географії та лінгвістики. Майло Тетч біля телефону.
Так. Одну хвилину.
Вибачте, містер Хікенботтом.
Так краще чути?
Так, будь ласка.
До побачення.
Як ви бачите...
я накидав приблизний маршрут...
по якому я і моя команда вирушаємо...
до узбережжя Ісландії.
Нарешті можна зайнятися справою.
«Містер Тетч, ваша зустріч переноситься...
з половини четвертого на половину третього».
Що?
«Містер Тетч, зважаючи на вашу відсутність...
рада проголосувала проти вашої пропозиції.
Офіс містера Харкурт».
Вони не можуть так вчинити!
Молодий Тетч зовсім здурів.
Якщо я ще раз почую слово «Атлантида», я кинуся під автобус.
Боже правий. Це він!
- Панове! Зачекайте! - Біжимо!
Містер Харкурт, постійте.
Де охорона? Їх ніколи немає на місці.
У мене є нові докази.
Наш музей фінансує наукові експедиції...
засновані на фактах, а не на легендах і фольклорі.
І потім, ви потрібні нам тут, ми не можемо без вас.
- Правда? - Так!
Коли прийде зима, за котлом потрібно буде стежити.
Поїхали, Ганс!
У щоденнику написано Ісландія. На цей раз я впевнений.
Сер, я сподівався, що до цього не дійде...
але це заява про звільнення.
Якщо ви не приймете мою пропозиція...
я піду.
Якщо ви відмовитеся фінансувати мою експедицію...
Ви спустите свою кар'єру в туалет, як ваш дідусь?
У вас великі можливості, не женіться за казками.
Я можу довести, що Атлантида існує.
Ви хочете поїхати в експедицію? Сідайте на тролейбус до Потомаку.
Може, холодна вода прочистить вам мізки.
Я вдома.
Флаффі, де ти?
Майло Джеймс Тетч?
Хто ви? Як ви сюди потрапили?
Я спустилася по трубі.
Мене звуть Хельга Сінклер.
Я прийшла сюди за дорученням мого шефа.
Він хоче зробити вам цікаву пропозицію.
- Що скажете? - Ваш шеф?
А хто він такий?
Уитмор. Вистачить витріщатися на Караваджо.
Йдемо скоріше. Містер Уитмор не любить чекати.
Звертайтеся до нього «Містер Уитмор » або « сер».
Не сідай, поки не запропонують.
Говори коротко.
І заспокойся. Він не кусається.
Дідусь?
Кращий дослідник з усіх, кого я знав.
Я Престон Уитмор, радий познайомитися, Майло.
- Позайматися зі мною йогою? - Ні, дякую.
- Ви знали мого дідуся? - Так.
Ми були друзями.
Він іноді брав мене з собою в його дурні експедиції.
Тетч був божевільним. Він часто говорив про тебе.
Забавно, але мені про вас він ніколи не розповідав.
Він знав, що я не люблю, коли втручаються в мої справи.
- Я не висовувався. - Містер Уитмор, чому я тут?
Подивися на стіл.
«Для Майло з любов'ю. Таддеус Тетч».
Це від дідуся?
Він приніс мені цей пакет багато років тому.
Він сказав, що якщо з ним щось трапиться...
я повинен віддати його тобі, коли ти подорослішаєш.
Не може бути! Журнал Шепарда.
Цей журнал - ключ до розгадки зниклої Атлантиди.
Атлантида! Я не вчора народився, синку.
Дивіться, тут вказані координати...
- Тут є все! - По-моєму, це нісенітниця.
Це написано на неіснуючому вже діалекті.
Але я все життя вивчав мертві мови.
- Мені це не здається нісенітницею. - Може, підробка?
Містер Уитмор, мій дідусь про це знав би.
І я б знав. Я б поставив все, що в мене є...
на те, що це справжній «Журнал Шепарда ».
Гаразд, що мені з цим робити?
Я знайду фінансування. Я звернуся до музеїв.
- Вони тобі не повірять. - Я покажу їм це...
- Я змушу їх повірити. - Як ти зробив це сьогодні?
Так, тобто ні. Гаразд, не будемо про це.
Я сам знайду Атлантиду. Мені потрібно знайти корабель.
Вітаю, Майло.
Саме це я і хотів почути. Тобі не потрібен корабель.
Ми будемо подорожувати з шиком.
Я вже організував все, що потрібно.
Твій дідусь багато років зудив мені про цю стару книгу.
Я не вірив жодному слову.
Зрештою мені набридло і я посперечався зі старим.
Я сказав йому: «Тетч, якщо ти знайдеш цей журнал...
я дам тобі грошей на експедицію і поцілую ».
Уявляєш, що зі мною було, коли він знайшов його?
Я знаю, що твій дідусь помер, Майло.
Але Престон Уитмор завжди тримає своє слово.
Ти чуєш, Тетч? Я піду в інший світ з чистою совістю.
Твій дідусь був великою людиною.
Ці бовдури вигнали його з музею і виставили на посміховисько.
Він помер жебраком.
Якби я знайшов один доказ...
мені було б достатньо.
Тетч, що ж ми стоїмо? У нас повно роботи.
Містер Уитмор, щоб усе виконати, нам потрібна команда.
- Про це я вже подбав. - Нам потрібні інженери та геологи.
Є кращі з кращих.
Гаетан Мольєр, геолог. У цього хлопця нюх на все, що під землею.
Вінченцо Сманторіні, підривні роботи.
Одрі Рамьеорес, механік.
Це та сама команда, яка знайшла журнал.
- Де він був? - В Ісландії.
Я знав це! Я знав!
Нам потрібен тільки фахівець по цій мові.
Настав час приймати рішення.
Ти можеш продовжити справу свого діда...
або повернутися назад у котельню.
- Невже це правда? - Ти починаєш розуміти.
Мені можна звільнитися.
Вже зроблено. Ти звільнений сьогодні.
- Я не люблю незавершених справ. - Я повідомлю господині квартири.
- Я подбав про це. - А мої речі?
- Упаковані. - А моя кішка?
- О боже! - Твій дідусь казав:
«Про нас пам'ятатимуть по тим дарам, які ми піднесли дітям ».
Цей журнал і є той самий дар, Майло.
Атлантида чекає на тебе. Що скажеш?
Я згоден, містер Уитмор. Ви не пошкодуєте про це.
Боже, я в захваті, не можу стриматися.
Чому нас годують однією морквиною? Я не їм морквину.
Увага!
Хто в слові «машинне відділення» поміняв букву « а » на « и»?
Нам сподобалося.
Вибачте, можна звернутися?
- Так, містер Тетч? - Це ти?
Блондиночка, хочу поскаржитися.
І не думай. Що на тобі, Кок?
Ти напхала мені всякої нісенітниці.
Кориця, коріандр.
Я навіть не знаю, що це таке.
- А це що? - Це салат латук.
Латук?
Це овоч, Кук. Люди їдять чотири основні групи продуктів.
Я скажу тобі, що це за групи: Боби, бекон, віскі і сало.
Гаразд, ковбой, збери це все і в дорогу.
Увага всім!
Закінчуйте навантаження.
Малюк, якщо тобі потрібен поні, пошукай тут.
Пробачте, ви упустили динаміт.
Що ще там у вас?
Порох, нітрогліцерин...
бікфордів шнур, запали, клей і скріпки.
Все, що потрібно для офісу.
Майло, де ти був? Познайомся: Це капітан Рурк.
Він керував групою, яка привезла Журнал з Ісландії.
Радий познайомитися з онуком старого Тоддеуса.
Я бачу, Журнал при тобі. Але я волію вестерни.
Вражає, правда?
Якщо домовилися, значить, домовилися.
Твій дідусь казав: « В такій справі не можна бути жадібним ».
Думаю, наша подорож зможе переконати нас у цьому.
Воно всіх нас зробить багатими.
Увага всьому персоналу. Відправлення через 15 хвилин.
- Містер Уитмор. - Рурк.
- До побачення, містер Уитмор. - Ми пишаємося тобою.
Приготуватися до занурення.
- Лейтенант, занурюємось. - Є!
Глибина 150 футів.
Увага! Сьогодні на вечерю - смажені боби...
і музичний супровід.
Хто це написав?
- Ти потривожив пил. - Пробачте?
Ти потривожив пил століть зі всієї земної кулі.
Тепер Англія ніколи не зустрінеться з Францією.
Що він робить на моєму ліжку?
Ти ставиш занадто багато питань. Хто тебе послав?
- Відповідай. - Відпусти!
Ось ти і попався.
Розповідай свою історію, дружок.
Пергамент з дельти Нілу...
п'ятсот років до різдва Христового.
У тебе є кіт на ім'я Перс, йому 2 роки.
Це все можна дізнатися за відбитками пальців на карті.
- Ще ти лінгвіст. - Як ти дізнався?
Це обурливо. Йди!
Негайно!
Сидиш в бруді?
Мольєр, що я тобі казав? Не сварися з дітьми.
У мене є мило і я можу пустити його в хід.
Забирайся туди, звідки прийшов!
Мене звуть Джошуа Солодкий, я військовий лікар.
- Майло Тетч. - Ти призначений на 3:00.
Не будемо відкладати.
Ця красуня може розрізати стегно за 28 секунд.
Я зроблю це за 14. Покажи язик і скажи «а».
- Я здоровий. - Звідки ти?
Правда? У мене там родина.
Красиві місця. Ти любиш ловити рибу?
А я ненавиджу.
- Ти повинен наповнити ці судини. - Чим?
Майло Тетч, пройдіть до капітанського містка.
Дякую. Радий був познайомитися.
Я теж.
Я йому кажу: «Що це таке з моїм шматком м'яса?».
А він мені відповідає.
Почекай, Маргі, мені дзвонять.
Сер, ми підходимо до місця.
Всім приготуватись.
Є, сер. Курс 2-4-0.
Ласкаво просимо, містер Тетч.
Всім виконувати вказівки містера Тетча.
Добрій день. Мене всі чують?
Я хотів би показати вам слайди.
На першому слайді зображена одна істота.
Моряки так бояться його, що божеволіють від одного його виду.
Вибачте, це помилка.
Боже, я могла обібрати таких хлопців до нитки.
Це зображення Левіафана...
істоти, яка охороняє вхід в Атлантиду.
Він добре б пішов під біле вино.
Це містична змія. Вона описана в « Старому завіті ».
Там сказано: « З її пащі виривається полум'я ».
Швидше за все, це скульптура, лякає тільки забобонних.
Припустимо, ми знайдемо цей шедевр. Що далі?
- Коли будемо копати? - Нам не треба копати.
Шлях в Атлантиду лежить через тунель на дні океану.
Ми повинні потрапити в повітряну кишеню...
де ми знайдемо залишки стародавнього шляху.
Він і приведе нас в Атлантиду. Це щось на зразок затички.
Схоже, що він картограф і лінгвіст в одній особі.
- Ти казав, що потрібно копати. - Іди, Моул.
Капітан, погляньте на це.
Урок закінчено. Запалити зовнішні фари.
- Дивіться! - Тут кораблі з усіх епох.
Капітан, послухайте!
« Увійдіть в тунель Левіафана.
Там ви знайдете дорогу ».
- Капітан? - Міс Пакард, що там?
У мене в гідрофон якісь звуки.
Увімкніть гучний зв'язок.
- Що це? Зграя китів? - Ні, щось побільше.
Якийсь металевий звук.
Ти хочеш попрацювати за мене? Будь ласка.
Мені здалося, або звук став голосніше?
Все стихло.
Штурман, розгорнути човен.
Зменшити район пошуку, знизити швидкість.
Піди з дороги!
Скажи Коку, нехай розтопить масло для цього лобстера.
Підготувати торпеди. Командам мінісубмарін, бойова тривога.
Спокійно, хлопці, без паніки.
Боже правий, та це ж машини!
Мінісубмаріни, до бою!
Вогонь!
Шлях вільний. Повний вперед!
Торпеди, вогонь!
- З'єднайте мене з містком. - Сер, вас питає інженер.
Рурк, ми набираємо воду, поки не вибухнуло паливо.
- Скільки у нас часу? - 20 хвилин, а може бути і п'ять.
Ви чули? Вперед!
- Куди? Що значить « вперед »? - Пакард, оголосити тривогу.
Він забрав чемодан? Мені не подобається, що він повернувся.
- Пакард! - Я тобі пізніше передзвоню.
Всім покинути корабель.
Ворушися, хлопці. Швидко!
Лейтенант, потрібно вибиратися звідси.
- Лейтенант! - Я цим не займаюся.
Тримайтеся.
- Куди тепер, містер Тетч? - Нам потрібен великий тунель.
- Це там, нагорі. - Штурман, тримати курс 20 градусів.
- Є! - Вони ззаду!
Нас всіх переб'ють тут.
На віраж!
Це просто вхід, як в раковині.
7:00 назад ми вирушили в експедицію.
З нами були 200 моїх кращих людей.
Це все, що залишилося.
Не буду приховувати правду. Ми в скрутному становищі.
Ми і раніше бували в подібних бувальцях...
і завжди самі виходили з них.
Так поступимо і зараз.
З цього моменту у всіх подвійне навантаження.
Кожен сідає за кермо, кожен працює.
Ми хочемо вижити і сподіваємося тільки на вас. На вас, містер Тетч.
І на цю книжку.
- Ми всі загинемо. - За роботу, хлопці.
Мольєр, ти старший. Ні, краще Вінні.
Одрі, ти візьмеш заправник. Ти знаєш правила.
Ти впевнений, що вмієш управляти подібними машинами?
- Ти вмієш водити вантажівку? - Звичайно.
Тут теж є колеса, газ, гальмо.
Все дуже схоже.
Я їздив на невеликий машинці в парку розваг...
але принцип той же.
Чому затримка? Вперед!
Ми постаріємо тут.
Ти це випив? Погано.
Це нітрогліцерин. Не рухайся і не дихай.
Нічого не роби, тільки молися.
Ви подивіться, який величезний!
У нас піде тисяча років, щоб пробудити його.
Якось раз я висаджував міст.
У мене пішло на це 10 секунд.
Схоже, у нас невелика перешкода. Вінні, що скажеш?
Я впораюся з двома сотнями таких.
У мене десяток ваших і п'ять моїх бомбочек.
Шкода, що у нас немає нітрогліцерину, правда, Майло?
Доведеться копати.
Із задоволенням.
Який ти дурний!
Не розумію. Я налаштовувала його сьогодні вранці.
Схоже, мотор зламався.
Потрібно було поставити інший, від вантажівки.
Нічого не чіпати. Я зараз повернуся.
Вона заробила.
Що ти робиш?
- Бойлер в цій машині. - Модель Хьюмака 55-4-8-13...
а у нас в музеї 8-14.
Провода у Хьюмака завжди були впертими...
тому іноді їх доводилося вмовляти.
Велике спасибі. Замовкни.
Отримуй два клацання.
Я так думаю, це тут.
- Чому вона світиться? - Це природний фосфорісцент.
Ця штука не дасть мені заснути вночі.
Обідати!
На закуску - салат Цезаря і наші східні приправи.
Гидота.
- Я хотів ескалоп. - Насолоджуйся.
Майло, тобі потрібно наростити м'ясо на кістці.
- Спасибі. Це дуже смачно. - Їж, ти такий худенький.
Якщо ти ляжеш на бік і висолопиш язик, ти будеш схожий на змію.
По-моєму, ми були занадто строгі з цим хлопцем.
- Може, покличемо його до нас? - Майло, йди до нас.
Правда? Ви не проти?
- Припаркуйся тут. - Відмінно.
Для мене велика честь сидіти поруч з вами.
Моул!
Вибачте, я не міг встояти.
Майло, ти ніколи не закриваєш цю книгу?
- Ти прочитав її вже сто разів. - Я знаю. Але тут щось не так.
Тут сказано, що Шепард прямував в серці Атлантиди.
Це може бути те саме джерело енергії.
Але потім запис обривається, начебто немає сторінки.
Заспокойся, приятель, ми за понаднормові не платимо.
Я знаю, але іноді захоплююся.
Але ж ми сюди для цього і прибули:
Відкриття, пригоди. Ми одна команда.
Якщо тільки ви приїхали не по гроші.
За грошима.
По-моєму, я сам винен.
- У тебе болить шия? - Так, напевно, я забився, коли...
Так краще?
Так. Де ти цьому навчився?
У індіанців Арапахо. Я виріс серед них.
Мій батько був військовим лікарем. Він осів у Канзасі.
Я отримав диплом в Гарварді і шпильку від Залізного хмари.
Потім була армія.
Я зашивав солдатів в Сан-Хуані.
- Друге! - Дякуємо, ми не хочемо.
Не хвилюйтеся, я підігрію це завтра чи післязавтра.
Слава богу, що я вже багато років не відчуваю смаку.
Ти не хочеш натягнути намет?
Я вже натягнув. Але я не дуже сильний в цій справі.
Останній раз я робив це, коли мій дідусь брав мене з собою.
А яким був твій дідусь?
Він був мені батьком. Мої батьки померли...
коли я був ще дитиною, і він забрав мене до себе.
- Що? - Я дещо згадав.
Коли мені було 8 років, ми йшли вздовж струмка...
і раптом я побачив, як щось виблискує у воді.
Це був наконечник від стріли.
Я вирішив, що знайшов сліди загубленої цивілізації...
як сказав би мій дідусь.
І тільки потім я зрозумів...
що це була просто глина з цинком.
Як здорово.
Одрі, не ображайся, але як ти змігла стати головним механіком...
в експедиції, яка стоїть багато мільйонів?
Я зайняла місце батька, коли він вийшов на пенсію.
Він завжди хотів синів, які б йому допомагали.
Але у нього народилися дві дочки.
І що стало з твоєю сестрою?
Вона виграла 24 матчі по боксу і скоро отримає титул.
А я збираю гроші для нової майстерні.
- Ви забули піжаму, місіс Пакард? - Я сплю без піжами.
Візьми ось це. Вона ходить уві сні.
А мені завжди подобалося все підривати.
Вінні, скажи дітям правду.
Моя сім'я мала квітковий магазин.
Ми продавали троянди, гвоздики, різні квіти.
Якось за один день я зробив три дюжини квіткових браслетів...
які надягають на руку.
Всі говорили тоді:
«Ви подивіться, як він підходить до моєї сукні ».
Це був просто кошмар.
У сусідній квартирі був витік газу і раптом...
бум! - І більше немає китайської пральні.
Мене викинуло через вікно.
Це був як знак згори.
Так я і знайшов своє покликання.
- А де ж історія Моул? - Навряд чи вона тобі сподобається.
Одрі, не говори йому. Я тобі точно кажу...
краще цього не робити.
У рудого є рушниця.
Вогонь!
Пожежа!
Я вб'ю його! Тетч, лягай спати.
- Залийте вогонь водою. - Немає часу.
Швидко!
Майло, стрибай! Швидше!
Ні, ні, ні.
Хто живий? Відгукніться.
Моя голова.
Це яскраві жучки вп'ялися мені прямо в дупу.
Хтось повинен висмоктати їх отруту.
Тільки не накидайтеся всі відразу.
- Одрі, доповіси обстановку. - Все не так погано.
Ми втратили другу та сьому машину, але копалка ще бігає.
Добре, що ми приземлилися на щось м'яке.
Це попіл.
Ми стоїмо на дні сплячого вулкану.
- Він зовсім не спить. - Може, це і є пропуск на вихід.
- А може, й ні. - Магма застигла в кратері вулкана...
і блокувала вихід.
Якраз те, про що ми говорили.
Ви хочете сказати, що вулкан може вибухнути?
Ні, для цього потрібна вибухова хвиля величезної потужності.
Я полагоджу це після.
Якщо ми висадимо цю штуку нагорі, ми виберемося звідси.
Містер Тетч, що скажеш? Тетч!
Стривайте!
Хто ви? Куди ви? Поверніться!
Почекайте. Хто ви?
- Свята мадонна! - Як красиво.
Майло, мушу визнати, ти молодець.
- Ні, я беру свої слова назад. - Хто ці хлопці?
- Жителі Атлантиди. - Що? Це неможливо.
Я бачив таких в Дакоті.
Вони відчують, що ми їх боїмося. Стійте спокійно.
- Ми друзі, гості. - Ти говориш на мові римлян.
- Ти говориш по -французьки? - Так, мосьє.
Вони кажуть моєю мовою.
Вибачте, мадмуазель, ви не хотіли б...
Вона мені подобається.
Він це давно заслужив. Добрий день.
Звідки вони знають всі ці мови?
Це дуже схоже на історію про будівництво Вавилонської вежі.
Може, тут говорять і англійською?
Ми дослідники.
Ми прийшли з миром.
Ласкаво просимо в місто Атлантиду.
Ходімо, ви повинні поговорити з моїм батьком.
Підрозділ « В», поверніться в шахту і врятуйте, що можна.
Зустрінемося через 24 години.
Я в захваті.
У них грецька вимова. А це доводить...
що торгові шляхи Атлантиди перетиналися з Новим світом...
задовго до бронзової ери.
- Хтось розважається. - Як діти в Різдво.
Капітан, тут не повинно було бути людей.
- Це багато що змінює. - Це нічого не змінює.
Ви бачите це, містер Харкурт?
Вітаю вас, ваше Величність. Я привела гостей.
Ти знаєш закон, Кіда.
Кожен з чужих, хто побачив наше місто, повинен померти.
Тато, ці люди можуть допомогти нам.
Нам не потрібна їхня допомога.
Але батько...
Досить. Обговоримо це пізніше.
Від імені нашої команди я хочу сказати...
що відвідати ваше місто - велика честь для нас.
Я не знаю, чи потрібно мені вітати вас.
Сер, ми пройшли довгий шлях у пошуках...
Я знаю, що ви шукайте. Цього тут немає.
Ви даремно прийшли.
Ми мирні дослідники, вчені.
Тому ви принесли з собою зброю?
Воно для того, щоб прибрати перешкоди на нашому шляху.
Не всі перешкоди можна прибрати силою.
Повертайтеся додому. Ви повинні негайно покинути Атлантиду.
Ваша Величносте, проявите розсудливість.
Повірте мені, нам краще зробити, як він сказав.
Сер, дозвольте нам залишитися на одну ніч.
Ми відпочинемо, поповнимо запаси...
а вранці підемо.
Добре. Тільки одну ніч.
Дякую вам, ваше Величність.
Твоє серце пом'якшало, Кіда.
Тисячу років тому ти б знищила їх.
Тисячу років тому на вулицях було світло...
і наш народ не шукав залишки чужої їжі.
- Люди звикли. - Вони не знають нічого іншого.
Раніше ми були великим народом, а тепер живемо в руїнах.
Королі з нашого минулого ридали б, дивлячись на це.
Кіда.
Якщо вони розкриють таємниці нашого минулого, можливо...
ми зможемо врятувати наше майбутнє.
Ми вже знаємо те, чому вони можуть навчити нас.
Наш народ вимирає.
Наш народ збережеться, Кіда.
Коли ти займеш цей трон...
ти зрозумієш.
Ну, як?
Вони не можуть домовитися.
Їй ми сподобалися, але король щось приховує.
Якщо він щось приховує, я хочу знати, що це.
Хтось повинен поговорити з дівчиною.
Я піду.
Це повинен бути хтось з хорошими манерами.
- Хтось, хто не злякає її. - Хтось, хто знає їхню мову.
Ця місія мені по плечу.
Тетч, спасибі, що зголосився допомогти.
Покажи ім.
Майло, ти повинен умовити її.
Я не покину це місто, поки все не впізнаю.
У мене є до тебе питання...
і ти не покинеш це місто, поки не відповіси на них.
Гаразд, добре.
Іди за мною.
Я хочу розпитати тебе про твоє світі.
Ти ж студент?
Це видно по худорбі і широкому лобі.
Звідки ти родом? Коли від суші відступила вода?
Почекай. У мене теж є до тебе запитання.
Давай зробимо так: Одне питання задаю я, одне - ти.
Добре. Яке твоє перше питання?
Як ви потрапили сюди?
Як опинилися тут ці люди?
Кажуть, що боги позаздрили Атлантиді.
Вони наслали стихію на нас і ось ми тут.
Я пам'ятаю тільки, що небо стало темним, люди кричали, бігли.
Потім над містом загорілося якесь яскраве світло.
Мій батько каже, що він забрав мою маму.
Я більше ніколи її не бачила.
Вибач, я хотів би втішити тебе. Я теж втратив батьків.
Стривай, ти хочеш сказати...
що ти пам'ятаєш це, бо була тоді тут?
Ні, це неможливо. Тоді тобі повинно бути зараз 8500 років.
Так.
Ти непогано виглядаєш. У тебе є ще питання?
Так. Як ви знайшли дорогу до нас?
Це було нелегко.
Якби не книга, ми б ніколи не добралися сюди.
Легенда свідчить, що ви володіли джерелом енергії, який...
- Ти зможеш це зрозуміти? - Так, я ж лінгвіст.
- Давай повернемося до мого питання. - Ти можеш це прочитати?
Так, я знаю мову Атлантиди, як і ти.
- Ти не вмієш читати? - Ніхто не вміє.
Ми втратили наші знання з часів Великого Потопу.
- Покажи мені. - Добре.
«Піди по вузькому мосту.
Там ти знайдеш п'яту позначку».
Як тобі мій акцент?
Трохи провінційний, ти говориш в ніс.
- Потрібно попрацювати небагато. - Я хочу дещо показати тобі.
Що це? Це схоже на якусь машину.
Так, але я ніяк не можу завести її.
- Може... - Я зрозумів тебе. Давай подивимося.
- «Вкладіть кристал в отвір». - Я вже зробила.
«Помістіть свою руку на передню панель».
Ти повернула кристал на один оборот?
Так.
- І твоя рука була на панелі? - Ні.
Ось у чому проблема.
Тут немає дрібниць. Хоча ти і так молодець.
Давай я спробую.
- Так, ти правильно зрозумів. - Відмінно.
Тепер я зможу побачити все місто.
Цікаво, як швидко він бігає?
Ніхто не зголоднів?
До речі, нас так і не представили.
- Мене звуть Майло. - А я Кідагаш.
А в тебе є коротке ім'я?
- Кіда. - Добре, Кіда. Я запам'ятаю.
- Що сталося? - Щось потрапило в око.
Мій дідусь завжди розповідав мені про ці місця.
Шкода, що його зараз немає поруч зі мною.
Розкажіть мені про своїх супутників.
- Вашого лікаря звуть Кук? - Ні, його звуть Добрий.
- Як це? - Лікаря, його так звуть.
- Він добрий? - Ні, його так звуть.
Але він, звичайно, добрий теж.
Значить, у вас всі лікарі добрі?
Не всі. Але наш - добрий.
- Ти трохи не зрозуміла. - Ти мене заплутав.
Дивись, які татуювання.
Нічого особливого. Ось подивися, яка в мене. 38 штатів.
Дивись, як Род Айленд буде танцювати.
Давай, дитинко, танцюй.
Всі кухарі добрі, а ваш - ні.
Ваш доктор добрий, але це не його ім'я.
Одрі добра, але вона не ваш лікар.
А цей звір на ім'я Моул.
- Це ваше домашня тварина? - Майже.
Не забудь з'їсти голову.
Вона дуже корисна.
Кіда, найбільше, що ми сподівалися знайти...
це руїни будівель...
які-небудь черепки...
а замість цього ми знайшли цілий народ.
Наш народ живий, це правда...
але наша культура гине.
Ми подібні каменю, в який б'ється океан.
З кожним роком камінь становиться все менше.
Я хотів би допомогти вам.
Я привела тебе сюди, щоб попросити про допомогу.
Тут на стінах багато написів.
Ти звернулася за адресою.
Зараз подивимося. Давай почнемо з правої колонки.
Кіда...
- Що ти робиш? - Ти вмієш плавати?
Так, я відмінно плаваю.
Це добре, тому що нам потрібно плисти далеко.
Перед тобою стоїть чемпіон табору «Ранамук».
Йдемо, не будемо гаяти час.
Краще ти пливи попереду, а то я доріг не знаю.
- Як ти? - Я не потонув.
Добре, пливи за мною.
Це приголомшливо. Тут вся історія Атлантиди...
як її описував Платон.
Він упустив деякі деталі, але...
Світло, яке я бачила, велика зірка над містом...
він що-небудь говорить про це?
Поки не знаю, але ми це з'ясуємо. Йдемо.
- Серце Атлантиди. - Що?
Це серце Атлантиди. Якраз про це і говорив Шепард.
Це була не зірка, це був такий же кристал.
Джерело енергії, який я шукав, і світло, яке ти пам'ятаєш...
- Це одне і те ж. - Не може бути.
Він і зберігає життя тут, в Атлантиді.
- Де ж він зараз? - Я не знаю.
Я думаю, про це має бути написано в Журналі...
якщо тільки ця сторінка не втрачена.
Добре поплавав?
Хлопці, що ви тут робите?
Чому ви зі зброєю?
Хлопці!
Який же я ідіот!
Ви шукайте інші скарби, а вам потрібен кристал.
Ти маєш на увазі ось це?
- Серце Атлантиди. - Так.
Я б давно сказав тобі...
але тоді було ще не час.
Я повинен був переконатися, що ти з нами.
Ми приймаємо тебе в наш клуб, синку.
Я не торгаш.
Торгаш? Мені більше подобається слово « капіталіст ».
Ти ж сам привів нас прямо до скарбу.
Ти не знаєш, з чим маєш справу, Рурк.
А що тут знати? Він великий і ми всі розбагатіємо.
Ти думаєш, що це діамант...
а я думав, що це якесь джерело енергії...
але ми обидва помилялися. Це їхня життєва сила.
- Без нього ці люди помруть. - Це змінює справу.
- Хельга, що скажеш? - Я б подвоїла ціну за нього.
- А я б потроїв. - Рурк, не роби цього.
Ох, вже ці академіки, не люблять бруднити руки.
Та ти сам подумай:
Якщо повернути всі викрадені речі, які стоять у музеї...
там би нічого не було.
Ми хочемо надати послугу археологічному суспільству.
- Мене це не цікавить. - Я розчарований.
Ти такий же ідеаліст, як і твій дід.
Зроби собі послугу, Майло, не будь таким самим.
Хоч раз в житті зроби що-небудь по -розумному.
Мені не подобається, коли переговори зриваються.
Давай спробуємо ще раз.
- Тук-тук. - Обслуговування в номері.
Накажи їм кинути зброю.
Обшукати все!
Ти не все нам сказав, синку. Тут має бути щось ще.
Більше нічого.
Тут сказано: «Серце Атлантиди знаходиться в оці короля».
Може, Король Коул допоможе нам заповнити пропуски.
Що скажеш, шеф? Де кристал?
Ви погубите себе.
Хіба я не ясно висловився?
Плани змінилися, док.
Я накладу пов'язку на твоє криваве серце.
Це не личить торгашу.
Як завжди дипломатія підвела нас.
Я рахую до десяти, а ви кажете мені, де кристал.
Раз.
Два. Дев'ять.
Серце Атлантиди знаходиться в оці короля.
Ось воно!
Рурк, останній раз прошу вислухати мене.
Ти не знаєш, на що здатне це джерело енергії.
Зате я знаю кілька країн...
які готові добре заплатити, щоб з'ясувати це.
Сюди, швидко.
Джек -пот!
Це королі нашого минулого.
Тетч, скажи їй, нехай поспішає.
Кіда. Вибач мене.
Вистачить, давайте закінчувати.
- Мені не подобається це місце. - Тетч, що далі?
Над нами, на висоті 15 футів висить величезний кристал.
Не базікай, а грузи його в нашу машину.
Я не знаю, як його зрушити з місця.
Тетч, що там відбувається?
Тут сказано, що цей кристал живий.
Це їх божество, джерело їх енергії.
Говори англійською, професор.
Вони - це частина кристала, а кристал - частка їх самих.
Давай я потримаю рушницю, а ти будеш перекладати.
Все буде добре, Майло Тетч, не бійся.
- Що вона сказала? - Я не знаю, я не зрозумів.
Не поспішай, любий.
Не торкайся до неї.
Сержант, приберіть людей.
Ви чули? Усім відійти назад.
Все це так і закінчиться.
- Я більше нічого не можу зробити. - І це все через мене.
Не вини себе. Він уже давно ганяється за цим кристалом.
Кристал!
Ці кристали мають якусь цілющу силу.
- Я сам бачив. - Ні.
Де моя дочка?
Її немає.
Вона обрана так само, як і її мати.
Що?
У хвилину небезпеки кристал вибере собі господаря...
когось із королівської крові, щоб він захистив себе і свій народ.
Більше він нікого не визнає.
- Тобто як це вибере? Він живий? - Так.
Кристал харчується емоціями всіх, хто був раніше за нас.
Натомість він дає силу...
довголіття, захист.
У міру того, як він росте, він набуває власну свідомість.
За своїм неуцтвом я використовував його як зброю війни...
але його енергію неможливо контролювати.
Вона була сильнішою нас і привела нас до загибелі.
Ось чому ви сховали його під землею...
щоб історія не повторилася.
Щоб Кіда не пізнана ту ж долю...
яка спіткала мою улюблену дружину.
Що це означає? Що буде з Кідой?
Якщо кристал заволодіє їй...
вона залишиться з ним назавжди.
Любов моєї дочки - це все, що у мене є.
Моя ноша повинна була перейти до неї, коли прийде час.
Але тепер вона твоя.
Моя?
Поверни кристал.
Врятуй Атлантиду.
Врятуй мою дочку.
Що будемо робити?
Вибачте?
Я прийшов з тобою і піду з тобою.
- Рішення за тобою. - Рішення?
Ви бачили, які розумні рішення я приймав.
Я навів банду вандалів...
до самої великої археологічної знахідки сучасної історії...
що спричинило за собою загибель члена королівської родини.
І найпотужніше джерело енергії потрапило в руки божевільного...
який цілком може продати його німецькому кайзеру.
Я нічого не забув?
Ще ти влаштував пожежу в таборі. І скинув нас у величезну діру.
Дякую.
Я отримав деяке задоволення, коли ми звалилися на дно...
але тепер ми підемо тільки вгору.
Хто тобі це сказав?
Хлопець на ім'я Таддеус Тетч.
- Куди ти? - Потрібно наздогнати Рурка.
- Майло, це божевілля. - Я не казав, що дуже розумно...
але це правильно.
Потрібно простежити, щоб він не потрапив куди-небудь.
- Майло, що ти задумав? - Ідіть за мною.
Це вражає.
- Це просто, потрібно тільки... - Помовч, ми самі зрозуміли.
Ні, постійте.
Обережно.
Майло, у тебе немає нічого спортивнішого?
Як це робиться?
Вам потрібно використовувати кристал. Кіда показала мені.
Півповорота направо, одну чверть назад.
Покладіть руку на панель.
Сідайте, хлопці. Взяти запас їжі і амуніцію.
Я в захваті.
Пора діяти.
Ми повинні врятувати принцесу.
Ми повинні врятувати Атлантиду або загинути.
За справу!
Я люблю вигравати.
Ми підкрадися непомітно, щоб застати їх зненацька.
Рурка не можна застати зненацька, у нього є зброя.
У вас є інші пропозиції?
Так. Не підставляйся.
- Ось вони. - У нас гості.
Злітаємо.
Ви говорили мені, що у нього тільки рушниці.
Я ж сказала: Його не застанеш зненацька.
- Поки що все йде добре. - Вінні, увага!
Вони не повинні долетіти до верху.
Вінні, ми з тобою повинні відвернути їх.
Одрі! Доктор! Летіть до цієї штуки, знизу і знищіть її.
Зробимо!
Лейтенант!
Ти казав, що ця штука розріже скелю за 28 секунд.
Не базікай, працюй.
Схоже, хтось працює у дві зміни.
Давай. Дитинко, час вийшов.
Гаразд, Майло, це все. Скажеш останнє слово?
Шкода, що в мене не було кращої ідеї.
Ми втрачаємо висоту. Скинути вантаж.
Більше скинути нічого, якщо тільки хтось не стрибне.
Дами перші.
Ти ж сказав, що ми разом. Ти обіцяв мені відсотки.
Наступного разу вимагай письмову обіцянку.
Нічого особистого.
Від тебе набагато більше головного болю, ніж я думав.
Я завжди вважав себе витриманою людиною.
Мене не так - то просто роздратувати.
Відмінно.
Вулкан прокинувся.
- Я тут не при чому. - Краще б вас тут не було.
Ми повинні повернути Киду, інакше все місто загине.
Якщо ми не виберемося звідси, ми теж загинемо.
Нам потрібно витягнути її. За роботу.
Майло, ні!
Йдіть.
Ця лава зараз обрушиться на нас.
Майло, Моул каже, що ця стіна зараз завалиться.
Майло.
Атлантида буде завжди славити ваші імена.
Більшого ми зробити для вас не можемо.
Нічого, це нас теж влаштує.
- Вони доставлять вас на поверхню. - Ми будемо сумувати без тебе.
Я відкрию квітковий магазин і буду думати про вас, хлопці...
кожен день, з понеділка до п'ятниці, з дев'яти до п'яти.
А в неділю у мене буде вихідний.
У серпні у мене буде відпустка.
Я не майстер говорити промови, але візьми цей бекон.
Він залишився від нашої подорожі.
Спасибі, Кук.
Два клацання.
Бувай, Майло.
До побачення, Моул.
Може, поїдеш з нами?
Ти знайшов Атлантиду, тебе зустрінуть як героя.
Я не думаю, що світові потрібен ще один герой.
Я чув, що тут потрібна людина зі знанням мови.
Бережи себе, Майло Тетч.
- Ти теж, док. - Дай обняти тебе.
Док, поки ти не поїхав, не міг би ти…
Немає проблем.
- Дякую. - Я пришлю тобі рахунок.
Тепер ми можемо їхати додому?
Давайте зробимо останній знімок на тлі цієї риби.
- Скажіть «сир». - Сир.
Розкажіть мені все ще раз.
- Ви нічого не знайшли? - Багато каменів і маленьку рибку.
- Губки. - Що трапилося з Хельгой?
Ми втратили її, коли на неї звалився повітряна куля.
А Рурк?
Нервовий зрив. Його просто розірвало на шматки.
Можна сказати, що він повністю трансформувався.
- А що ж Майло? - Потонув разом з підводним човном.
Боже, дай мені сили.
Мені буде не вистачати цього хлопчика.
Але я хоча б знаю, що він в кращому місці.
«Містеру Уітмор»
«Дорогий містер Уітмор...
я сподіваюся, що цього докази буде досить для вас.
Він зможе вас переконати.
Майло Тетч».
АТЛАНТИДА. ЗАГУБЛЕНИЙ СВІТ