Аз съм камък.
Не се движа.
Много бавно, слагам сняг в устата си,
за да не се вижда дъхът ми.
Нарочно се бавя. Искам да го оставя да се приближи.
Имам само един патрон. Прицелвам се в окото му.
Много нежно пръстът ми натиска спусъка.
Дори не трепвам.
Не изпитвам страх. Вече съм голямо момче.
Готов ли си, Василий?
Сега, Василий. Огън!
Стреляй, Василий! Стреляй!
В Р А Г П Р Е Д П О Р Т И Т Е
Хайде, размърдайте.
Ставайте. Приготви се за качване на влака.
Ей, ти там, тръгвай с мен веднага. Оттук, войнико.
Всички цивилни да слязат!
Направете път, цивилните да слязат.
Това е военен конвой.
Предназначен е само за нашите храбри войници, останалите да слязат.
Това е конвой за Сталинград...
само за войските на Червената армия.
Качвайте се!
Есента на 1942 г.
Европа лежи смазана под железния нацистки ботуш.
Германският Трети Райх е в зенита на силата и могъществото си.
Хитлеристките армии маршируват през сърцето на Съветския Съюз,
отправени към нефтените находища в Азия.
Останало е само едно последно препятствие. Един град, разположен на река Волга...
където предстои да се реши съдбата на света: Сталинград.
20 септември 1942 г.
Великият ни вожд Сталин...
заповяда да не се прави нито една крачка повече назад.
Народът на Съветския съюз ще бъде свободен.
Напред, другари. И нито крачка назад в отстъпление!
Чуйте тези писма, изпратени от руските майки...
на техните синове на фронта.
Володя, детето ми, зная, че за нашето Отечество...
Зная, че жертваш живота си за нашата мила родина.
Всички тук са убедени, че ти няма да отстъпиш и да се сломиш.
Всички тук се гордеем с теб.
Баща ти е мъртъв. Братята ти също.
Отмъсти за нас на фашистките орди.
Никой да не мърда! Останете в лодката!
Върнете се или ще стрелям!
Отдръпнете се от перилата или ще стреляме.
Застреляйте предателите!
Сталинград доковете
Хайде, напред! Размърдайте се!
Напред, другари!
Махнете се оттам или ще бъдете застреляни!
Санитар, насам!
Този с пушката стреля!
По една пушка за двама. Един от двамата я взима.
Тези, които са без пушки, да следват другарите си!
Когато този с пушката бъде убит,
другарят му, който го следва, я взима и продължава стрелбата!
Този с пушката стреля!
Другарят му без пушка го следва!
Когато този с пушката бъде убит,
този, който го следва...
взима пушката и продължава стрелбата!
Този с пушката стреля!
Оттук сега. - Този, който е без пушка, го следва!
Войници на великата Червена армия, оттук нататък...
има само победа или смърт!
Който отстъпи, ще бъде разстрелян. - Трябва ми пушка.
Няма да има никаква пощада за страхливците и предателите!
Внимание!
Другари, това е безнадеждно. Върнете се!
Изтегляме се!
Връщайте се! Връщайте се!
В името на народа на Съветския Съюз,
нито крачка назад или ще стреляме.
Никакво отстъпление! Нито крачка назад!
Няма да има милост! - Дезертьорите ще бъдат разстрелвани.
Огън! - Застреляйте предателите!
Страхливците ще бъдат застреляни!
Няма милост за страхливците!
Руснаци, предайте се. Така ще видите дома си отново.
Това не е вашата война.
Присъединете се към немските си другари, те знаят за вашите мъки...
и ще се грижат повече за вас, отколкото собствените ви офицери,
които сега ви изпращат на сигурна смърт.
Третият Райх не е вашият враг.
Вашият враг е кръвожадният Сталин и неговата болшевишка партия,
които откраднаха земята ви, депортираха бащите ви...
Огън!
"Никога вражески ботуш не ще оскверни земята на Сталинград"
Ще ни хванат, другарю комисар.
С ваше позволение, другарю комисар.
По кого да стрелям първо? - Трябва да изчакате...
... експлозия.
Знаеш ли как да стреляш? - Малко.
Не стреляй. Не стреляй. Той гледа към нас сега.
Благодаря ви, другарю комисар.
Данилов, политически офицер, втори клас.
21-и пехотен полк.
Василий Зайцев.
20 септември, 1942 година, на този ден,
едно овчарче от Урал...
пристига в Сталинград, на брега на Волга.
Името му е Василий Зайцев.
Като хилядите преди него, той беше дошъл тук,
за да се отзове на призива на другаря Сталин.
Въоръжен с неговата пушка, той бързо накара фашистките окупатори да осъзнаят,
че отсега нататък ще бъдат наказвани за всяка
една крачка напред, която направят в Родината ни,
че оттук насетне единственият път за тях е назад.
Какво мислиш за това?
Струва ми се, че другарят комисар е бил доста щедър в описанието си.
22 септември 1942 г.
По заповед на другаря Сталин, никой цивилен не може да напуска града.
Назад!
Отдръпни се или ще стреляме.
Стой настрана! Назад!
Назад или ще стреляме!
Назад! Дръпни се назад!
Направете път за пратеника на другаря Сталин!
Изпълнявам си заповедите.
Изпратих всичките си момчета в боя.
Но немците ни помитат.
Разполагат с артилерия, самолети, танкове.
А аз, с какво разполагам? - Със свещеното задължение да им устоиш!
Трябва да докладвам на Вожда.
Може би ще предпочетете да не стигате до трибунал.
Името ми е... Никита Сергеевич Хрушчов.
Дошъл съм да взема нещата в свои ръце.
Този град не е Курск...
... нито Киев, нито Минск.
Това е Сталинград.
Сталинград!
Този град носи името на Вожда.
Това е повече от град, това е символ.
Ако немците превземат този град,
цялата страна ще изпадне в колапс.
Така че, искам нашите момчета...
да надигнат главите си.
Искам да действат и да покажат, че имат кураж!
Искам да престанат да се изпускат в гащите си!
Това е ваша работа.
Като полит-офицери, аз разчитам на вас.
Ти, какво мислиш по този въпрос?
Да разстреляме всички генерали, наредили отстъпление...
и началниците на щабовете им също.
Д-Дайте пример. Депортирайте семействата на дезертьорите...
Да, всичко това вече е направено. - Дайте им надежда!
Тук единственият избор е между немските и нашите куршуми.
Но има и друг начин. Пътят на храбростта.
Пътят на любовта към Отечеството.
Трябва отново да издаваме военно-полевия вестник.
Да публикуваме завладяващи истории. Статии за възхвала и саможертва.
Трябва да ги накараме да повярват в победата.
Трябва да им дадем надежда, гордост и желание за борба.
Да, трябва да създадем пример.
Такъв, който всички да следват.
Нуждаем се... от герои.
Познавате ли някой такъв?
Да, другарю, знам един.
Я, това съм аз!
''Василий Зайцев.'' Това съм аз!
Не, това не е сън. Това си ти.
Отново издаваме полевия вестник.
Дори и думичка не са сменили.
Имаш ли представа какво означава това?
Не задната страница, не вътрешна страница,
... а първата страница. - Първа страница!
Нашата статия ще се разпространи навсякъде.
В Кавказ, в Крим, дори в Урал.
Утре сутринта самият Сталин ще закусва,
четейки моите думи, запаметявайки твоето име.
Ние сме известни, Васлилий. Хрушчов хареса статията.
Той ме повиши в главен редактор.
А теб в снайперистката дивизия.
Ами това е добре. - Това е доста добре.
Направо чудесно. - Наистина чудесно!
Невероятно е! - За нас, защото го постигнахме заедно.
Въпреки че аз свърших черната работа. - А, така ли?
Късметлия си, че не мога да влизам в бой. - Това пък защо?
Хрушчов ми нареди да внимавам да не се случи нещо с теб.
Ти си твърде важен. - Аз съм твърде ценен.
Да, внимателно... внимавай с очилата ми, ако обичаш. Нови са.
Съжалявам, господине.
Аз съм известен! Ние сме известни! - Аз съм известен! Аз съм известен!
Василий, младият овчар от Урал, днес уби 12-я си немски офицер.
Той ловувал вълци, а сега стреля фашисти.
Днес, Василий Зайцев застреля 23-я си немски офицер.
Той е пример за всички нас.
Василий застреля 32-я си немски офицер.
Броят се единствено германците, които си убил.
Днес, Василий Зайцев... - Ето доказателството...
11 медальона, предадени от снайпериста Василий Зайцев.
Още и още мъже и жени, бойци от всички наши армейски части...
се присъединяват към снайперистката дивизия
и изучават уменията на Василий Зайцев.
Аз съм камък.
Дишам спокойно.
Прицелвам се в окото.
Значи това си ти,
великият Василий Зайцев.
Майка ми готви картофи с месо. - Звучи добре.
Когато те види, няма да повярва на очите си.
Колко за днес? - Само двама.
А последния, защо не го застреля?
Той беше обикновен войник. Не си струваше да си издам позицията.
Благословен да си.
Знаем колко сме ти задължени.
Молим се за теб всеки ден.
Всяка вечер слушаме по радио Москва да говорят за теб.
Благодаря. Добре сте се устроили тук долу.
Родителите ми складираха мебели тук долу преди войната.
Саша, веднага остави това.
Заредена е.
Оттук, другарю комисар.
Благодаря, другарю.
Добър вечер.
Другарю Зайцев?
Господи, откъде се взимат всички тези писма?
От всички краища на страната, другарко Филипова, от всички краища.
Това е от работници от Кузбас.
Предлагат да кръстят мината на името на Василий.
Така, да започнем с миньорите.
Да се захващаме за работа.
Скъпи другари от Кузбас,
Кузбас... - Благодаря ви за щедрото предложение.
Щедро? - Щ-Е-Д-Р-О.
И... надявам се да оправдая...
вашите очаквания... О-Ч-А-К-В-А-Н-И-Я.
Очаквания.
Интересувате се от немска литература, другарко Филипова?
Всичко е наред, съседите са.
Така, докъде бяхме? - Таня, имаме гости.
Предложението ви да кръстите...
Аз...
Аз... аз ви познавам.
Това е Василий Зайцев!
Видях снимката ви във вестника.
Благодаря за всичко, което правите.
А това е неговият приятел, комисар... - Данилов.
Данилов. - Таня ми е като дъщеря.
Тя се грижеше за Саша, докато работех във фабриката.
Дори го научи на немски. Всички тези книги са нейни.
Значи са ваши? - Следваше немска филология в университета.
В кой университет? - В Московския.
Москва. Московският...
Не бихме ли могли...
Да, да продължим.
Предложението ви да кръстите мината на мен...
е... голяма чест за мен.
Ч-Е-С-Т.
Това го знам. - Чест. Много добре.
Не бихме ли могли да подчертаем, че не само аз се сражавам за Родината?
Това... Това е отлична... отлична идея, Василий.
Дори можем да стигнем и по-далеч.
Можем да обобщим.
Вашата принос, за Родината, в добива на въглища...
е също толкова важен, колкото и моят.
Няма ''Т'' във въглища.
Просто едно ''Щ''.
Кажи ми, ако диктувам бързо.
Не, всичко е наред. - Сигурен ли си?
Чудя се има ли някакво развитие?
Защо не си починеш? Писмата могат да почакат до утре.
Трябва да продължим. Не сме уморени.
Благодаря, другарко Филипова. Тези хора...
... са се потрудили да ни пишат.
Утре, може да не сме сред живите, за да им отговорим.
Германски щаб 21 октомври 1942 г.
Майор Кьониг, г-н генерал.
Очаквах някой...
... друг.
Всъщност някой не толкова престижен.
Предполагам си имате причини,
за да се хвърлите в тази адска ситуация.
Армията ми не е подготвена за такъв вид война.
Вчера отново трябваше да произведа...
25 сержанти, за да заместят офицерите, простреляни от снайперистите им.
Тези стрелци деморализират хората ми.
Този град е нищо повече от...
... купчина руини.
Но Фюрерът настоява.
Превърнал го е в личен въпрос между Сталин и себе си.
Трябва да се доверяваме на инстинкта на фюрера.
Той винаги ни е водил към победа.
Трябва да сме си вкъщи за Коледа.
Как възнамерявате да откриете този млад руснак?
Ще го принудя той да ме намери.
Василий. Василий!
Хайде, време е за ставане. - Какво?
Има проблем в района на универсалния магазин. Нуждаят се от нас. Хайде.
Виж, Василий, той се крие в универсалния магазин. Накъде там.
Тази сутрин,
гръмна петима офицери и двама картечари.
Погледни, третия етаж, четвъртия прозорец отляво.
Четвъртият прозорец отляво.
Виждаш ли го?
Да, виждам го.
Уцели го!
Страхотен изстрел.
Да му приберем медальона.
Довиждане, другарю комисар.
Благодаря за гостоприемството, другарко Филипова.
Можеш да вземеш която пожелаеш.
Не знам какво ще кажат в щаба...
ако се върна под мишница с произведения на Гьоте и Шилер.
Има и няколко на Маркс.
Била си разпределена в гражданска отбрана към 12-и район?
Не, аз съм доброволец.
Това е невероятно съвпадение да те срещна по този начин.
Другарят Хрушчов ме уведоми едва вчера,
че спешно се нуждаем от оператори, които говорят немски.
Не мога. Опълчението има нужда от всички в този район.
Вече останахме без хора. - Ще ви прехвърлим по 10 войника
за всеки, който говори немски. - Налага се да остана и да се сражавам.
Службата в щаба е също борба. Ще бъдеш много по-полезна там.
Остани тук и ни прикривай.
Тръгваме.
Внимателно.
Людмила, хайде.
Провери стълбите.
Това е капан. - Знам.
Назад.
Той все още е тук.
Идват право срещу нас! - Людмила,
остани където си, той е някъде там.
Трябва да се измъкнем оттук!
- Просто остани където си!
Какво ще правим? - Людмила, стой където си!
Не мога, изчезвам.
Людмила, не!
Какво пише тук?
''Младият овчар от Урал получи чисто нова карабина,
Mosin-Nagant 7.62, с мощна 85-милиметрова оптика.
Гордостта на прецизната съветска индустрия.''
Виждал съм тази пушка отблизо. - Така ли?
Дори съм я докосвал. Познавам го добре Василий Зайцев.
Съветски щаб пристан
Людмила и Антон бяха убити днес по моя вина.
Не, убеден съм, че не си виновен.
Имаше германски снайперист. А аз ги заведох право в капана.
Какво още можеш да ми кажеш? - Той не си смени позицията.
Снайперист никога не остава на позиция. Това не е нормално.
Беше изключителен. Не просто стрелбата, а неговият инстинкт.
През цялото време беше един ход пред мен.
Това е защото той знае всичко за теб.
Казва се Кьониг, майор Кьониг.
Изпратен е тук, за да те у...
... да те намери.
В началото не бяхме сигурни дали информацията е достоверна.
Изглежда, че е дошъл чак от Берлин, за да те спре.
Ти им костваш много безсънни нощи, за да изпратят най-добрия си снайперист.
Какво знаем за него? - Той е майор от Вермахта.
Той е директор на училището за снайперисти в Зосен.
Куликов е учил при него в Зосен преди войната.
Познава всичките му трикове. От този момент ще те придружава при всяка акция.
Аристократ от Бавария, който ходи на лов за елени...
срещу овчар от Урал, който бракониерства вълци.
Това е повече от противопоставяне между две нации.
Това е есенцията на класовата борба.
Радвам се, че си толкова развълнуван.
Ти имаш всички преимущества. Следващия път ще успееш.
Никой не може да стреля като теб, Василий.
Беше прехвърлена.
Ще видя дали са готови да те посрещнат.
Здравей. - Изглеждаш елегантен в новата униформа.
Бъди сигурен, че ще си я вземат обратно като приключи всичко това.
Да, предполагам.
Разбрах за германския снайперист и исках да ти пожелая успех.
Благодаря. Ще имам нужда от това.
Другарят Данилов е сигурен, че ще победиш.
Време е.
Василий! Василий! - Ела да те прегърна.
Погледни към мен.
Сложи си шапката, изглеждаш по-внушителен с нея.
Оттук, другарю Заицев. - Харесвам този младеж.
Василий, вярно ли е, че си доброволец на фронта?
На колко години си, Василий?
Имаш ли представа какво значение за страната ни има този дуел?
Вярно ли е, че си бил едва на пет, когато си убил първия си вълк?
Горд ли си, че си предизвикан от най-добрия снайперист в Германия?
Германците треперят от страх.
Ела, момчето ми, сподели с нас как ще се справиш с него.
Или всъщност, кажи направо на Вожда. - Още един въпрос, моля.
Той харесва увлекателните ловни истории.
Погледни го с гордост,
защото той те гледа.
Цялата страна е вперила поглед в теб.
Прости ми, прости ми, дядо.
23 октомври 1942 г.
Не вълкът избира ловното поле,
... а ловецът.
Сигурен съм, че дядо ти ти е казвал това.
Освен в този случай, защото аз съм дивечът.
Както и да е, това, което ще правим днес...
е да подмамим вълка извън леговището му...
и той да дойде там, където ние бихме желали.
Ти си този, чийто живот е ценен. Ти минаваш първи.
Не, не. Ще се редуваме. Следващия път ти ще си първи.
А после ти, Володя.
Мамка му!
Бяха чисто нови бричове. Откраднах ги от един капитан от 251-ва вчера.
16 месеца прекарах в Германия, в училището в Зосен.
Разбира се, това беше по времето, когато бяхме приятели с швабите...
Когато нашият Йосиф и техния Адолф...
вървяха рамо до рамо.
Оттук до свързочния кабел са 160 метра, нали?
155 са.
Без значение. Това ще ги принуди да изпратят свързочник.
Да сменим позицията.
Хей, Володя!
След нахлуването на Германия, атмосферата се промени.
Хвърлиха ме в затвора.
"Какво правиш ти в Германия, а?"
Извинете, казвам аз, но другарят Сталин ме прати там.
Не намесвай нашия велик Вожд в твоето предателство.
Признай, гаден шпионин! Признай си.
И фрас! Фрас, фрас, фрас!
Е, нямаше сърп, но имаше чук.
И фрас. Избиха ми всичките зъби.
Точно така, момче. Това не е илюзия.
И такива неща има в земята на социализма и райското блаженство.
Хей! Ето го твоя свързочник.
Мой е.
Време е за супа, нали?
Аз ще ида.
Добре, побързай, Володя.
И гледай да не я разпилееш всичката по обратния път, марксистко копеле.
Рапорт за вражеската снайперистка активност през изминалите 24 часа, г-н майор.
Двама от караула са простреляни в района на гарата.
Един от артилерийското разузнаване в северния сектор.
Един лейтенант от 24-та танкова дивизия в района на завода.
Трима свързочници в работническия квартал.
Съобщиха ми, че са пленили някой, който може да ви заинтересува.
Надявам се, че е в състояние да говори.
Извинете ме, господине? - Нищо. Благодаря.
И така, кажи ни, Володя,
в коя сграда е той?
Няма начин да знам това.
Той често сменя позицията си.
Скача от една на друга сграда. - На кой етаж?
Не знам. - Ще проверим.
Съблечете го.
Сложете му наша униформа.
Виждаш ли, доста са упорити.
Това им е хубавото на германците.
Човече, трябва да признаеш, че когато им влезе някоя идея в главите...
Точно така.
Да проверим дали нашият човек е пристигнал.
Готов ли си?
А сега нашият известен овчар от Урал,
който майор Кьониг мисли за малоумник,
се надига, за да се увери, че е уцелил мишената.
Майор Кьониг го забелязва.
Прицелва се в каската му.
Стреля...
Издава позицията си и бива застрелян.
Освен... ако майор Кьониг не стреля...
Защото не е тук.
Куликов!
Не мислиш ли, че беше малко странно последното?
Изпращат го, за да бъде застрелян като предишните.
Не е логично.
Не и без артилерия, или без да се опитат да го прикриват.
О, не, аз бях глупак.
Не им пука за свързочниците.
Имам предвид, както на нас за украинците.
Няма да обезпокояват майор за няколко пушечни меса.
Утре ще застреляме няколко генерала.
Кой е на ред?
Аз, мисля.
Какъв си мошеник!
Не можеш да преметнеш чичо Куликов.
Не, не, не, мой ред е да скоча пръв.
А твой ред е да получиш дупка в бричовете.
За победата.
Този снайперистки дуел се проточи твърде много.
Какво прави твоя малък другар?
Опитва, другарю Хрушчов.
Търси слабите места на германеца. Той е педантичен в подготовката си.
Водката... е лукс, който имаме.
Хайверът е лукс, който имаме. Но време нямаме.
Той знае това, другарю Хрушчов. И двамата го знаем.
Уверявам ви, че той ще успее. - Добре.
Изглежда, че нашите съдби са свързани.
Не ти оставят свободно време.
Взех това от кухнята.
Останали са от приема оня ден. Мисля, че на другарката Филипова ще й се усладят.
Ще е очарована. Много мило от твоя страна.
Има още, ако си гладна.
Ти си евреин, нали?
Няма забрана в нашата религия, която да повелява да не се яде есетра.
Баща ми имаше предчувствие, че това ще се случи.
Имаш предвид войната?
Усещаше, че омразата към евреите се задълбочава.
Спестяваше, за да купи малко земя в Палестина.
Казваше, че това е единствената земя, на която принадлежим...
единствената земя, която трябва да защитаваме.
Настояваше да се науча да използвам оръжие.
Научих се да стрелям.
Знам, че по време на война личните предпочитания се оставят настрана, но...
Искам да те помоля за услуга.
Разбира се. Всичко, което пожелаеш.
Искам да ме върнат на фронтовата линия.
Какво е станало, Таня?
Застреля го.
Застреля го, въпреки че скочи пръв.
Застреля го по време на скок.
Това беше невъзможен изстрел. Никога не съм виждал нещо подобно.
Обеща на хората победа, която аз не мога да донеса.
Нямам шанс срещу него.
Не говори така, Василий.
Какво, ако ти кажа, че открихме начин да следим ходовете му?
Имаме някой, Василий.
Някой близък до него, който ни дава информация.
Следващия път ще си крачка пред него.
Обещавам.
Сега искам да те помоля за услуга.
Мен?
Става въпрос за Таня.
Влез.
Той дори не знае, че съществуваш.
Но в момента, ти си по-близо до него, отколкото който и да е на Земята.
Виждаш лицето му през оптиката.
Можеш да видиш дали се е бръснал тази сутрин, или не.
Виждаш дали е женен, ако носи халка.
Това не е като...
да стреляш от разстояние, по някаква униформа.
Това е човешко лице.
Тези лица не се забравят.
Те се връщат и оживяват в сънищата.
Данилов ли те е инструктирал да ми говориш всичко това?
Той много те харесва. Опитва всичко, за да те накара да се откажеш...
Той каза ли ти защо помолих да ме прехвърлят?
Не.
Тази сутрин пристигна списък в щаба.
Списък на цивилните, които са били...
натоварени и изпратени в Германия с конвой,
който напуснал Сталинград преди три седмици.
Моите родители са били сред тях.
След около 30 км, германските войници...
спрели влака и свалили всички.
На средата на моста, ги вързали заедно,
двама по двама.
Майки и дъщери. Съпрузи и съпруги.
Наредили ги... до парапета,
и стреляли, по един изстрел за всяка двойка,
за да пестят куршуми.
Получило се.
Телата на мъртвите повлекли живите под водата.
Знам, че са загинали заедно.
Никога не биха позволили да ги разделят.
Това е оръжието на Куликов. Това е добра... карабина.
Благодаря.
Знам как напуска укритието си.
Минава през завода за трактори. - Заводът е доста голям.
Знам точно къде. Той пропълзява през улея,
под решетката, където са цистерните,
после излиза от работилницата.
Между двете има място, където остава на открито.
То е под дългите метални тръби.
5 ноември 1942 г.
Успех, другарю.
Знам точно къде ме чака.
Ще бъде точно над улея.
Ще му минем в гръб.
През тези тръби ще излезем на другия край на работилницата.
Следвай ме.
Ти минаваш оттук. Аз минавам по този път.
Добре.
Мамка му!
Сергей, връщай се.
Не, ще се оправя. - Връщай се.
Не, върви!
Прикрий си краката.
Хайде. Хайде.
Другарят Сталин иска да направим едно последно усилие!
Съдбата на Родината е в опасност!
Съдбата на всичко, що любите и милеете!
За тях ще се бием днес.
Чуй ме, Таня. Германците ще хвърлят всичките си налични сили.
Ако имат късмет, един на всеки десет от нашите ще се завърне жив.
Ти си високо образована. Знаеш езици.
Всеки прихванат ред, който преведеш, спасява стотици животи.
Всяко съобщение, което декодираш, унищожава хиляди нацисти.
Длъжна си да оцелееш.
Василий е роден да стреля с пушка. Това е, което той може.
Ти и аз сме родени с друга цел.
Ако Василий беше тук, и той щеше да ти каже същото.
Къде е той? Къде е Василий?
Дръж главата си наведена.
Къде е той. - Стой в тръбата, Таня.
Остани вътре. Вътре! Скрий си главата!
Много бавно.
Не стреляй.
Той е ето там.
Виждаш ли колоната пред себе си?
Искам да минеш зад нея.
Давай.
Таня, сега искам да вземеш някое по-голямо парче стъкло.
Парче стъкло?
Виждаш ли сега, пещта...
зад мен, отляво?
Да, не те чувам!
Да. - Така.
Виждаш ли...
двете... вентилационни шахти?
Да. - Погледни тази...
със счупените прегради.
Да.
Това е, което искам да направиш сега.
Готова ли си? - Да.
Три... две... едно...
Здравей, Саша.
Беше точно там, където ми каза.
Почти на същото място.
Наистина, доста е умен.
Разкажи ми за него.
Защо дядо му го е учил да стреля, а не баща му?
Баща му е умрял. Майка му също.
Никога ли не ти е говорил за баща си?
Не. Той не го познава.
А ходил ли е на училище?
Знае да пише. Отговаря на много писма.
И какво, с момичета ли си пише?
Не само. Всички му пишат.
Е, няма ли си някоя любима от неговото село?
От селото - не, но тук има. - А тя обича ли го?
Да, нали е хубавец...
... много смел, а тя е много красива.
Познавам я много добре. Съседка ни е.
Учила е в университета. Прекрасна двойка са.
Сигурно, по-късно ще се оженят.
Поне аз така си мисля.
Ами ти, Саша...
Защо помагаш на германците?
Защото са по-силните. Защото ще спечелят войната.
И защото обичаш шоколад, а?
Всички хора тук знаят, че ще умрат.
Ето защо, всяка следваща нощ, до която успеят да доживеят,
е подарък за тях.
Извини ме.
Така всяка чаша чай, всяка цигара...
се превръща в празненство.
Защото за повечето от нас, това може да бъде последната нощ.
Това е нещо, с което трябва да свикнеш тук.
На всеки времето е отредено.
В гората, вълкът живее три години,
магарето живее девет.
Аха, това някаква уралска поговорка ли е?
Нещо не й схващам смисъла.
Магарето живее по-дълго, защото е по-полезно.
Да... в това има смисъл. - Но магаретата не живеят в гората.
Е... ти се справяш засега.
Значи... аз съм магаре ли?
Хора като теб и Данилов...
трябва да оцелеят.
Хора, които четат, които са образовани.
Ще има нужда от вас, когато войната свърши.
Ами ако ти оцелееш?
Какво тогава ще прави никому ненужният Василий Зайцев?
Искам да работя във фабрика.
Дядо ми ме заведе веднъж, в една фабрика.
Имаше там един човек, беше се качил нависоко на...
един мостик.
Не носеше дочени дрехи като останалите.
Хората, които ръководеше, не осъзнаваха какво вършат.
Но за него, там горе, всичко беше просто и ясно.
Тогава си помислих, ''Един ден, аз мога да бъда този човек.''
Тъжно е да имаш мечта, която знаеш, че е неизпълнима.
Че защо не?
Ще надживееш всички ни.
Ще бъдеш най-старото магаре в гората.
''150 метра делят немците от Волга.
''Днес, целият свят наблюдава тези 150 метра.
Това е разстоянието, което направи от Сталинград...''
столица...
на войната.
Твоята позната, Таня... Виждал ли си я?
Тя е сега там, при снайперистите.
Кажи на майора, че изпращаме всичките си снайперисти...
да поддържат атаката на завода.
Кажи му, че Василий ще бъде там.
Трябва да говоря с теб. - Разбира се.
Данилов! - А?
Трябва да спреш да пишеш за мен.
Няма да успея да се добера до него, защото не съм достатъчно добър.
Рано или късно той ще ме намери и ще ме убие.
Казвал съм ти и преди да не говориш така.
Този път е различно.
Ти ми изгради един измислен образ...
нещо, което аз не съм всъщност.
Не мога да нося тежестта му повече. Искам да се бия.
Искам да се бия просто, като обикновен войник.
Разбирам.
Проблемът е обаче, че ти не си прост войник. Ти си изключителен случай.
Не, ти ме направи такъв.
Обикновен човек съм, нищо повече.
Защо ми казваш всичко това сега?
А? Какво се е случило?
Какво се е променило?
Говорил ли си с Таня за мен?
Да. - Е, и?
Тя промени ли си решението?
Не зная.
Трябва да размисли. Така ще е по-безопасно за нея. И ти го знаеш.
Да. - Ще е по-лесно да бъде преназначена.
Немците подготвят нова атака на центъра на града.
А пропагандата е много важна за морала. Нуждаем се от теб повече от всякога.
Чакай. Саша!
Кажи му какво си научил, Саша. - Здравей, Саша.
Имаше прах по ботушите на майора.
Саша е заблудил майора, че е преминал на тяхна страна.
Няма нужда да ти обяснявам какъв риск е поел.
Прахта беше жълта. Има само едно място в града, където е с такъв цвят...
на гърба на химическата фабрика, има голяма купчина на релсите.
Добра работа си свършил.
Саша...
Изчакай ме отвън.
Данилов... - А?
Нямаш никакво право да използваш така хлапето.
Не, не, не съм го накарал аз, Василий.
Направил го е доброволно, по своя воля. И знаеш ли защо?
Защото той вярва в теб!
Утре сутринта ще превземем обратно химическата фабрика.
Саша е казал на майора, че ти ще бъдеш там,
така че сега знаем къде трябва да го причакаш.
По средата на нападението. - Изпълнявам заповеди.
Предлагам и ти да сториш същото.
Сега забелязвам рисковете.
Всичко ще е наред.
Другарю...
Там горе са немците. А вчера там бяха руснаците.
Почти стигнахме.
Саша...
Играеш една доста опасна игра.
Аз искам ти да спечелиш.
Виждаш ли това там? Продължаваш да вървиш по реката.
Безопасно е... за известно време.
Той е мъртъв. Намерихме това в дрехите му.
Причината, поради която бяхте изпратен тук, престана да съществува.
Извинете ме, г-н генерал,
но аз не вярвам...
Утре вечер излита самолет за Берлин.
Ще бъдете качен на него.
Дотогава ще ви помоля да ми предадете отличителните си знаци.
Представете си как руската пропаганда ще се възползва от смъртта ви.
Ако загинете тук до утре, ще бъдете поне без самоличност.
Вече един път бяхте на косъм от смъртта.
Също ви моля да вземете и този Кръст за военни заслуги.
С него посмъртно бе награден...
един лейтенант от 116-та пехотна дивизия,
който загина още през първите дни на битката.
Този лейтенант беше мой син.
Ако превземат площадката, всичко ще е загубено!
Ела тук!
Какво ти бях казал?
Прекалено много развихри въображението си!
Ако наистина се потвърди, че е мъртъв, сме разбити!
Всъщност ти ще го отнесеш. - Не е вярно.
Прехванахме това от тяхната щаб квартира.
Пропагандата им ще изложи тялото му пред войската ни.
Те лъжат.
Това е добре. Много добре.
Напиши го тогава. ''Василий Зайцев не е мъртъв.
''Ето какво прави той, закусвайки тази сутрин.
Ето снимката му, на която чете днешния вестник.'' Ти си поетът.
Какво?
Няма да отстъпвате и крачка от бреговата ни позиция!
Не ме интересува, че сте изгубили половината от хората си!
Изгубете и другата половина или изгубете и себе си!
Той върна ли се?
Скоро ще се върне.
Немската атака прекъсна линиите ни. Затова и той закъснява.
Може ли да излезем навън?
Писах на майка ми за теб.
Тя поиска от мен да ти кажа, че когато войната приключи,
и има нещо, от което се нуждаеш, нашето семейство ще ти го предложи.
Знаеш, че съм тук заради теб.
Те казват, че Василий е мъртъв.
Василий Зайцев няма да види своите близки другари отново.
Предайте се! Това е единствената ви надежда.
Натъжен си.
Защото Зайцев е мъртъв ли?
Няма нужда да го прикриваш. Няма нищо срамно в това.
Ти си руснак като него.
Не ги слушай.
Това е само пропаганда.
Той не е мъртъв.
И знаеш ли защо?
Защото аз още не съм го убил.
Ще ти разкрия една малка тайна.
Но само на теб, защото знам, че мога да ти се доверя.
Но трябва да се закълнеш, че няма да кажеш на никого за това.
Заклеваш ли се?
Намерих разкошна позиция за стрелба.
Намира се на изхода от железопътното депо.
Ще се скрия във водонапорната кула.
Утре. Там ще го причакам.
Ще видиш. Ще бъде там.
Той винаги идва.
Искам също да се закълнеш, че отсега нататък ще си седиш вкъщи.
Заклеваш ли се? Да, нали?
Добре.
''Ние знаем, че той е жив. Той няма да ни предаде.
Ние знаем това, защото сега той е част от нас. Василий е безсмъртен.''
Къде беше? Търсихме те навсякъде.
O, не си ли чул? Бях умрял.
Поне възхваленият снайперист Зайцев...
Василий умря. Истинският...
Аз...
Аз бях заспал...
И пропуснах шанса си.
След това се бях свил в един ъгъл, криейки се...
от един човек, който искаше да ме убие.
Ще говоря с Хрушчов.
Ще те изпрати обратно в старата ти дивизия.
Къде е Таня? - В укритието е.
Бях вече там. Няма я.
Казах й, че не си умрял.
Майорът каза така. Каза, че другите немци лъжат.
Каза ми, че ще те причака при депото.
Василий...
Василий?
Малкият ми Саша.
Знаех си аз.
Василий. - Таня.
Знаех си, че не си умрял.
И как така?
Защото току-що се бяхме срещнали.
Молех се на Бога за първи път от времето, когато бях малко момиченце.
И когато отворих очи, Саша стоеше пред мен,
чакайки да ми предаде добрата новина.
Мисля, че те обича повече, отколкото аз те обичам.
На вниманието на военното командване.
Обръщам внимание на коменданта за промените, забелязани в последно време
в поведението на редник Василий Зайцев.
На няколко пъти той направи опит да се отклони от военните си обязаности,
изказвайки съмнение в шансовете ни за победа,
правейки пораженчески коментари на публични места.
Необяснимо дългото времетраене на неговия двубой...
с нацисткия снайперист може да се обясни само...
с отсъствието му на вяра в комунистическия идеал.
Добро утро, Саша.
Той отново знаеше къде да ме намери.
Не ти ли се струва странно това?
Освен мен знаеше само ти.
Не ти се сърдя, Саша. Извършил си смела постъпка.
Избрал си бойния си лагер. Уважавам това.
Но това не е моят лагер. И двамата сме войници,
но ние двамата сега сме врагове и трябва да разбереш това.
Ядосан съм ти, че не си остана вкъщи, както те накарах да се закълнеш.
Ядосан съм ти, че ме караш да направя това, което възнамерявам.
Не съм виждала друг да се мръщи толкова в съня си.
От колко време ме наблюдаваш?
Цяла нощ.
Щастливо похъркваш от часове.
Аз не хъркам. Нали не хъркам?
Като прасе.
Предполагам, че също съм говорил насън.
Да.
Има нещо, което трябва да ти кажа.
Когато идвахме...
с влака насам...
бяхме в един и същ вагон. - Не е възможно.
Видях те, ти беше.
Четеше книга... и след това заспа.
Не смеех да те погледна, толкова красива беше.
Беше плашещо.
След това, не можех да спра да мисля за теб.
Караш ме да се смея.
А след това се замислих за всички мъже, които ще могат да те прегърнат...
Ще те накарат да се засмееш...
Какви късметлии ще са само...
А сега аз съм този, който лежи до теб.
Хърках ли? - Като прасе.
Какво?
O, Боже! - O, не.
O, Боже! - Таня, не.
Таня, не! - Не, махни се от мен!
Махни се от мен! Махни се от мен! - Това е, което той иска!
Това е неговата воля! - Махни се от мен!
Не, той ще те убие. Ще те убие! - Пусни ме!
А аз ще тръгна след теб и той ще убие и мен.
Пусни ме! - Това е, което той иска! Но ще го пипна.
Обещавам ти, че ще го пипна.
Ще ти донеса пушката му. Обещавам ти, Таня.
Имам нужда от теб.
Трябва да напуснете това място. Сталинград може да падне.
Последните лодки отплуват. Немците ще бъдат тук всеки момент.
Донесъл ви е пропуск. Ще бъдете на сигурно място на другия бряг.
Съберете си багажа и ще ви помогнем да го занесете до пристана.
Никъде няма да ходя. Това е моят дом.
Това е домът на моя Саша. Не мога да го напусна.
Трябва да ви споделя нещо, г-жо Филипова.
Нещо, което трудно ще осъзнаете.
Става въпрос за Саша.
Отишъл е при германците. Предал е Родината си.
Вече е на страната на врага. Няма да се върне.
Божичко.
O, Боже.
Станал е предател.
Бедното ми мъниче.
Какво е направил?
Значи, ще остане там, от другата страна?
Да... там ще е.
Не мога да понеса това, другарю комисар,
но може пък и да е за добро.
Ако немците спечелят, той ще бъде на сигурно място.
Зная, че не е редно, но може пък да е направил правилния избор.
O! O, Tаня! - Taня?
O, Taня! - Taня!
O, Боже мой!
Трябва ми лекар! Лекар!
Имам пропуск. Имам пропуск!
Пуснете я да мине.
Моля ви!
Безсмислено е. Няма да оживее. - Не! Тя ще се оправи!
Тя ми е дъщеря! Това е дъщеря ми!
Моля ви! - Добре.
O, благодаря ви! - Пренесете я на лодката.
Аз съм добре. Евакуираха ни на другия бряг. Пази се, мой малък Саша.
Къде е той?
Къде е майорът? - На няколко сантиметра от теб.
Бях голям глупак, Василий.
Човекът си ще си остане човек.
Не може да се промени.
Толкова усилия положихме да създадем едно равноправно общество,
в което да не завиждаш на ближния.
Но винаги все нещо остава за завиждане.
Една усмивка...
... едно приятелство.
Нещо, което нямаме и искаме да си присвоим.
На този свят... пък бил той даже и съветски...
винаги ще има бедни и богати.
Богато надарени...
бедно надарени.
Богати в любовта...
бедни в любовта.
Таня няма да се върне.
Тя е мъртва, Василий.
Разкъсана от шрапнел. Станало е бързо.
Не мисля, че е усетила нещо.
Връщала се е при теб.
Щом завела г-жа Филипова при лодките, тя тръгнала да се връща при теб.
Беше права. Ти си добър човек, Василий.
Искам да ти помогна, Василий.
Нека направя за теб едно последно нещо.
Да ти се отплатя с нещо полезно.
Нека ти покажа къде е майорът. - Недей. Не го прави!
Два месеца по-късно
3 февруари 1943 г.
Днес, 3 февруари 1943 г., е зловещ ден за хитлеристка Германия...
и за безкрайните колони от хиляди германски военнопленници.
Това е паметна дата, дата на надеждата за нашата Родина.
След 180 дни на епична битка...
за Сталинград,
в резултат на доблестта и изключителната саможертва на нашите войници,
командващият нашата велика Червена армия...
получи безусловната капитулация...
на фашистките окупатори.
Съжалявам. Не, младежо, не мога да намеря...
... такова име в книгата. - Бихте ли проверили отново?
Това е адресът и нейното име. - Не е тук.
Да, това е нашият адрес, но тя вече не е при нас.
Това е адресът. Тя е била тук. - Съжалявам.
Тя ми писа. - Проверих вече три пъти. Няма я тук.
Повярвайте ми, няма Таня Чернова. Не мога да ви помогна.
Съжалявам.
Няколко пъти награждаван с орден "Ленин",
Василий Зайцев по-късно е произведен в Герой на Съветския съюз.
Неговата пушка все още може да се види в Сталинградския исторически музей,
наред с другите велики символи на победата над фашистка Германия.
Превод и субтитри: THIEVERY StudiO
Редакция: BEST RIPPER