Dnes odpoledne v 17:00
Vůdce promluví k národu.
Všichni si musíte zapnout rádio!
Dnes v 17:00 odpoledne
promluví Mussolini ke všem Italům!
CASTELCUTO, ITÁLIE, 1940
Soudruzi z Castelcuta, přerušte práci,
zapněte své venkovní radiopřijímače,
ty, co máte na balkonech i terasách.
MÉMU OTCI
Dnes v 17:00 odpoledne
Vůdce promluví k národu.
Bylo to na sklonku jara v roce 1940. Mně bylo 12 a půl,
když jsem ji spatřil poprvé.
Dobře si na to pamatuju.
Ten den totiž Mussolini vyhlásil válku Francii a Velké Británii.
A já tenkrát dostal své první kolo.
Rám je Maino, řídítka D'Ambrosio, středy jsou Atala,
ráfky Bianchi a vidlice Legnano,
ozubená kola Vittoria a Margherita Atala. Je to umělecké dílo.
Ten řetěz je nový, tak dej pozor, ať je pořád promazaný.
- Určitě je to bezpečný? - Mám i nová kola.
Mimi, teď, když je válka, budu vyhazovat peníze za kolo?
Spolubojovníci
na souši, na moři i ve vzduchu,
příslušníci dobrovolných milicí,
všichni občané Itálie…
…a Království Albánie,
slyšte.
Otec nechoval k „velkému Vůdci“ přílišné sympatie,
ale ve městě byl každý nadšený, když vyhlásil válečný stav.
Asi jim nedocházelo, že jsme v nebezpečí.
Nebesa náš národ vyslyšela.
Udeřila hodina,
kdy se musíme rozhodnout.
Piné, myslíš, že mravenec ví, že ho sežerou?
Jak to mám vědět?
Jestli je blbej jak ty, tak ví houbelec.
Ambasadoři už obdrželi
vyhlášení války.
Jsem osvobozen od utrpení. Mariin syn je můj Pán.
Hej, kluci!
Ten hňup má nový kolo!
Páni, to je parádní!
Je skoro nový.
Je složený po kouskách jako závodní kola.
- Teď už jsi velkej chlap jako my. - A můžu se přidat?
- Co myslíš, bereme ho? - V pohodě.
- A co ty? - Bereme ho.
- Co ty? - Jasně.
Saso, a co ty?
Mně se nelíbí, že se ten prcek bude motat do našich věcí.
- Proč? Co chystáte? - Raději sklapni.
Už jde!
Co se děje?
Jestli chceš bejt s náma, tak sklapni a sleduj.
Kdo je to?
Je to dcera toho hluchouna, učitele latiny.
- Jak se jmenuje? - To je krásná prdelka!
Za hodinu s ní bych dal všechno!
Jen škoda, že je vdaná. Kdyby nebyla…
Jak se jmenuje?
Malena, nejkrásnější prdelka v Castelcutu.
Slunce je větší než měsíc.
Profesore, můžu opíchat vaši dceru Malenu?
Jo, ale pospěš si.
Upřímnost je nad bohatství.
Tedy, upřímnost je nad bohatství.
Osmnáct cenťáků!
- Osmnáct a půl! - Já mám bazuku!
- Můj má 20 cenťáků! - Dvacet je na prd!
Tím ženskou jen polechtáš.
Jedna, dva a tři a čtyři, v kalhotách mi něco víří.
Torpédo!
Já bych jí tím svým potrhal!
Jednou mě Malena zavolala. Nešel jsem do školy,
ale rovnou k ní.
Stála u okna, jako by čekala jen na mě.
Prý ať jí dojdu pro cigára.
Když jsem se přiblížil, abych si vzal peníze,
rozepnul se jí župan.
A stála tam nahá, jak ji Pánbůh stvořil.
Kecáš!
Udělala to schválně, abych se vzrušil.
Byl jsem moc zcepenělej, abych na ni skočil.
Jestli budu mít ještě šanci, vyšukám jí mozek z hlavy.
To raději přestane kouřit. Teď už ví, že jsi zbabělec.
Hele, blbečku, jsi tady už dvě hodiny
a ještě sis ho nezměřil.
Změř si ho!
Jeden, dva,
tři, čtyři,
pět…
Jen šest!
Se nedivím, když ještě nosíš kalhoty pro mimina!
Krátký gatě, krátký péro!
Držte huby. Můj cenťák je jako dva vaše!
Hovno!
No, kdo má větší péro, co?
Ty!
Jsem vůdce! Nikdo nemá většího než já!
Hele, Renato jde za školu.
Pojď sem! Dojdeš mi pro cigarety?
A jaký chcete?
Makedonky extra.
Ty kalhoty poznávám. Jsou od obleku tvého otce.
Šil jsem je před 20 lety, ale jako by to bylo včera.
Měl je na sobě jen na svatbě. Chce si je vzít do rakve.
Jestli ho pochovají v obleku, půjde rovnou do nebe.
- Můj táta je ještě mladý. - Jsi moc malej, abys nosil takový gatě.
Starejte se o sebe, pane.
- Tvůj otec to ví? - Jasně že ví.
Ty jeden mizero, co má tohle znamenat?
Pojď sem, frajere!
Tak ty budeš chodit za školu?
Myslíš, že jsi jedinej, koho to napadlo?
Nech ho být!
Vím, co dělám!
Klidně se necháš zmlátit od kámošů!
No, jak myslíš!
I já v tvým věku jsem kámoše klidně zbil!
Ale šlohnout kalhoty svému otci
a nechat si je přešít na svoje míry,
to se teda nedělá!
Tati, ty to ale nechápeš!
Nechápu co? Kdo ti dovolil mluvit?
Já se za ty krátký kalhoty stydím!
A co pumpky? Jsou dlouhý skoro jako kalhoty!
Tak dost! Je to ještě malej kluk!
Řeknu naší sekretářce,
že mě nenecháš chodit na fašistický nácviky!
Uděláme dohodu.
Až tomu fašounovi někdo rozmlátí hlavu,
nechám ti ušít dlouhý kalhoty.
Přísahej!
Krásná mladá ženská jako ona, a tak sama. To přece nejde.
- O kom to mluví? - O Maleně, Ninově sexy ženušce.
Někoho přece musí mít, jinak to není možný!
- Patnáctka! - To jsem já.
- Určitě jich měla ještě za svobodna. - No jo, kdo ví?
Dva týdny po svatbě musel Nino narukovat.
Kdo by dal ruku do ohně za to, že nikoho nemá?
Já určitě ne!
Proč mě nenecháte sedět s ostatníma?
Jsi ještě malý na to, abys seděl na křesle pro dospělé.
- Dobrou noc, chlapi. - Dobrou.
Hezkej večír, pánové.
Zprávy z domácí fronty.
Množí se zprávy o nedostatku paliva a potravin.
Mouka a cukr budou na ostrovech a v odlehlých oblastech
nadále na příděl.
Ale jak ti můžu pomoct, když neznáš název?
Taková pěkná, romantická.
„Má láska tu není“, proč jsi to neřekl hned?
Deset lir. U kasy.
- Nevyzkoušíte ji? - A proč?
- Možná je poškozená. - Je úplně nová.
Drahá Maleno, moje srdce hořící láskou
vám napsalo spousty dopisů,
ale nikdy jsem neměl odvahu je poslat.
Bál jsem se, že by vám to mohlo uškodit.
Odpusťte mi tedy, když vám pošlu tenhle.
Asi nevíte, že po městě jdou řeči o tom,
že máte tajného milence.
Vím, že to není pravda.
Nikoho nemáte.
Po vašem manželovi jsem jediným mužem ve vašem životě já.
Už musím. Uvidíme se zítra ve škole.
Čau!
A neztrať se po cestě!
Malena šla na pracák.
- Zase hledá práci? - Ale kdo ji zaměstná?
V tomhle městě asi nikdo.
Já bych ji zaměstnal…
Chlapče, nech mě projít.
Pojď sem, zlato!
Kotě, pojď potěšit vojáka!
Pane advokáte, co mám dělat s těmi papíry?
Prostě ještě počkej.
Dobré ráno, paní Maleno, jak se daří?
Jak se daří panu otci? Dovolíte?
Představení skončilo! Už prošla!
Nemám klíč!
Takže je pravda, co se povídá?
Co se s vámi děje? Vypadáte tak divně.
Tys mě otrávila.
Nemůžu se na vás ani podívat. Ve vašich očích čtu nenávist.
Zradila jsi mě. Mělo mi dojít dřív, že jsi jen obyčejná děvka.
Proč to říkáte? Nic špatného jsem neudělala.
Lhářko! Moji muži tě celý den sledovali!
Vím, kde jsi byla. Vím všechno!
- Přiznej, že podvádíš! - Ne, Renato, miluji jen tebe!
Děvko!
- Amoroso. - Tady!
- Cali. - Přítomen!
- Costanza. - Tady!
D'Iddio.
Profesore, můžu si nechat vykouřit od vaší dcery?
Můžu jí dát ptáka mezi kozy?
Můžu jí ho tam dát zezadu?
Dobře, ale jeden po druhém.
Všichni jste hajzlové.
Proč si nevzala někoho od nich?
Kdo by ji chtěl!
PLUH DĚLÁ BRÁZDU, ALE MEČ JI BRÁNÍ.
- Nechápu, co na ni chlapi vidí. - Je nevkusná a vulgární.
Můj syn tvrdí, že se jen přetvařuje.
Můj muž by se jí ani nedotkl.
Milenka pana barona Bonty je tedy hezčí.
Ta se tím aspoň netají.
Baron jí jednou týdne přefikne a vrátí se zas do Palerma.
Tuhle se bavila s mladíkama v kině.
Užije si s nima a pánbůh jí vše odpustí.
Ústředí ozbrojených sil sděluje:
„Naši stateční bojovníci zasadili válečné mašinérii rozpoutané spojenci
tvrdý úder.
Aby byla zajištěna trvalá síla a vitalita
našich sil na frontě,
bude výplata důchodů všech občanů
opět odložena.“
Čau!
Přišli jsme o pět našich letadel.“
Oběd je na stole.
Díky.
Pusť se do toho.
Já jsem Tarzan a ty Malena.
Renato, jsi nejlepší pistolník Západu!
Ty z toho oslepneš!
Maleno.
Vyrovnat řady!
Hleďte vpřed! Upažit, vzpažit, raz, dva!
Už to víš? Maleny manžela zabili.
Říkal mi to táta. Četl ten telegram.
Takže Malena je volná.
Vážení občané Castelcuta,
dnes jsme se tu sešli,
abychom jménem celého města
vyjádřili hlubokou lítost a zármutek
rodičům padlého poručíka
Antonia Scordii. Tento muž,
jenž bojoval za naši vlast, hrdinně padl ve válce
až v daleké Africe.
Jeho novomanželka pokorně snáší bolest.
Bohužel tu však dnes s námi není.
- Určitě už se porozhlíží jinde. - Někdo jí musí zahřát postel.
Ale její duch je tu s námi,
protože všechny sicilské ženy
sdílejí její hluboký žal, neboť každou ženu
může potkat podobný osud.
Tento občan našeho města padl za naši vlast.
Ta oběť není marná.
- Poručíku Cadeiovi to tak sluší. - Šťastná ta, co ho uloví.
Přiblíží nás vítězství naší fašistické říše!
Ať žije Vůdce!
Odteď budu stát po vašem boku já.
Už navždy. Slibuju.
Jen mi dejte čas, než vyrostu.
Teď si milence určitě pořídí.
Sejde z očí, sejde z mysli.
Ona to ví, je jí 27.
Ta se vyzná!
Zubař Cusimano je z ní úplně na švestku.
Včera, když procházela, díval se za ní
a omylem vytrhl úplně zdravý zub!
Ať je to, jak chce, proč se nikde neukáže?
Hádej, neví, kam dřív skočit!
Prý má pletky s jedním obchodníkem z Katánie,
prý je to podvratný živel.
Já zas slyšela, že má něco se zubařem.
- Otec od rodiny, ať se stydí! - No jo, když se narodila jako děvka…
Pošťák chodí denně na policii s taškou plnou anonymů, kde se píše,
že je její milenec tenhle nebo tamten.
Hlas lidu je hlas Boží!
S nikým o svých problémech nemůžu mluvit,
jsou totiž moc osobní.
Ale ty se mi zdáš hodný, můžu se ti svěřit.
Ode dneška tady každý den zapálím svíci.
Přijdu i v neděli na mši.
Ale ty mi za to slíbíš, že ochráníš Malenu Scordiovou.
Jo, tu vdovu. Aspoň na pár let, než budu dospělý.
Díky, že jste přišla. Byla to pro nás čest.
Upřímnou soustrast, Maleno.
To je ale prdelka.
Ty darebáku!
OBCHOD S OBLEČENÍM
Ty skrčku jeden, hned se vrať!
- Neumíte zpívat italsky? - Neumíš německy?
Renato, vstávej. Je pozdě.
Ty zrůdo!
Ty fetišisto,
ty sadomasochisto, ty úchyle!
- Co je to? - Jen fancouzskej klobouk, mami!
Styď se!
- Ty jsou pěkný, nechám si je? - Že ti není hanba!
Na co čučíte? Vypadněte!
Pojď sem, ty úchylný prase!
- Ty perverzní úchyle! - Co jsem udělal?
Odteď nesmíš s námi sedět u stolu, jasný?
- Odpověz! - Jo!
Ani se sestrama se nesmíš bavit, jasný?
Klidně mě tu zavřete, já vám ukážu!
Z týhle místnosti nevyjdeš, dokud to nedovolím!
Synku, dej si trochu polívky. Udělá ti dobře.
Pietro, už tři dny nic nejedl.
V Sovětským svazu nejedí vůbec.
Co je tohle za hnus?
To máme od fašistů. Aspoň to vypadá jako kafe.
A já zas jak Vittorio De Sica.
Všechno od nich je hnusný!
Koukni na ty kapsy. Pořád v nich má díry.
Ale toho hajzla to nezajímá!
Je mu to ukradený!
Recituje poezii, ale jeho pracky mají co dělat v kapsách, co?
Cos tím myslel?
Už ti to došlo?
Díry mu už mu nezašívej! Zašij mu celý kapsy!
A to bude bez kapes?
On si poradí. Pro jeho zdraví je to lepší!
Světlo!
„Aby unavený duch mohl odpočívat v pokojnějším přístavu…“
- Hráblo mu? - Asi oslepl.
„Zatímco práci žen jsi vtiskl smysl,
spokojen s budoucností nejasnou, již v mysli máš,
byl květen plný vůní, a tak jsi dny své trávil.“
- To dítě potřebuje na vzduch. - Na vzduch?
Jo, vzduch.
Dobré ráno, profesore!
Mám tu pro vás dopis.
Je na něm napsáno „Urgentní“.
„Jste zneuctěn.
Vaše dcera Malena spí s celým městem.“
Byl to anonym, stihl jsem ho přečíst!
Píše, že Malena spí s celým městem!
Tak to máme taky šanci, ne?
Odvolej to!
Nakopu ti prdel v těch krátkých gatích!
Dnešní večer byl krásný.
I pro mě.
Je pozdě, musím se vrátit do kasáren.
Doufám, že tě brzy uvidím.
Tak jo. Co zítra?
Fajn, snad nebudu mít službu.
- Díky za květiny. - Rádo se stalo.
Opatruj se.
Takže zítra, dobře?
- Zatím. - Dobrou noc, Leone.
A v kolik!
- Dobrý večer. - To tak!
Jak se opovažujete lézt za mou snoubenkou?
To je asi nedorozumění. Byl jsem pozván.
Jste darebák a lhář!
Moje uniforma mi zakazuje, abych vám to vrátil.
- Ale budete se zodpovídat úřadům! - Beze všeho.
Ty zbabělej ničemo!
Vstávejte.
Pojď sem, roztrhnu tě vejpůl!
Udělám z tebe dva!
Nechte mě na pokoji, nebo se rozčílím!
Tady ho máme, cizoložníka!
Moje žena!
- Strážníku, podívejte! Podvádí mě! - S mužem?
Zbabělče, cizoložníku!
A to prý že by sis o ní ani kolo neopřel!
To je ten zubař.
Už tě sleduju delší dobu, ty parchante!
A ty mrcho.
Běž si krást manžele do svý vesnice, ty děvko!
Věděli jsme, že má jednoho milence, ale dva?
A jak do toho zapadá ten zubař?
Ten zapadne mezi její stehna!
Její otec musel potupně odejít ze školy.
Že prý svoji dceru Malenu nechce už nikdy vidět.
A zubaře jeho žena vyhodila z domu.
Ta ďábelská mrcha ho snad dokonce požene před soud!
Zubař za to snad nemůže, ne?
Malena je kurva! To ona by měla jít k soudu!
Poručík Cadei vypadal tak sympaticky!
To si musel vybrat zrovna takovou děvku?
Každý přece ví, že ta mrcha rozvrací manželství!
On si o to říkal!
Podle mě všichni skončí u soudu!
To si vážně myslíš?
Nahlášeny jsou tři trestné činy. Žena zubaře chce, aby jeho milenka svědčila.
Zubař má na hlavě tři stehy, takže poručíka zažaloval.
Jenže zubař si začal. Vojákovi nadával.
Jasný útok na činitele.
A teď se všichni soudí.
Zatímco my ji svlíkali pohledem,
poručík i zubař si užívali.
Jde buď k advokátovi, nebo k notáři.
Ale co chce s těmi dvěma staříky dělat?
- Dovolíte? - Jen dál.
Co si přejte?
Můžu mluvit s advokátem?
Posaďte se, prosím.
Pane, je tu vdova Scordiová.
To není možné. Díky, panenko Mario.
Ať vstoupí.
Posaďte se.
Jsem okouzlen.
Další na ředě je výslech Maddaleny Bonsignorové,
vdovy po Scordiovi,
zvané Malena.
Možná dostane dva roky.
Všechno dopadne dobře, nebojte se.
Prosím.
Jste obviněna, že jste se zapletla s doktorem Gasparem Cusimanem,
že s ním udržujete nelegální vztah,
který narušil soužití jeho rodiny.
Znáte doktora Cusimana?
Ano.
Jste nyní, nebo byla jste někdy, jeho snoubenkou?
To rozhodně ne.
Jak můžu být snoubenkou ženatého muže?
A proč byl Cusimano viděn ve večerní čas
na cestě k vašemu domu?
Já nevím.
Nebyl ani nikdy jindy ve vaší společnosti?
Ano, jednou.
Kde?
U mě doma.
Rovnou na ni skočil, ten se nezdá.
Jak dlouho trvala jeho návštěva?
Jen chvilku.
Co jste dělali?
Přinesl mi léky pro mého otce.
Když byly pro vašeho otce, proč je nesl k vám?
To netuším.
A když vám ty léky dal, co jste dělali?
Pozdravil mě a odešel.
Tomu nevěřím.
Proč tedy Cusimano, významný občan našeho města,
který měl dokonce tu čest
před pěti lety vytrhnout zub našemu Vůdci,
veřejně prohlašuje, že je váš snoubenec?
To si vymyslel.
Já za to nemohu.
Váš muž je blázen.
Jaký vztah jste měla s poručíkem Cadeiem?
Jsem vdova.
Můj vztah s poručíkem Cadeiem
není v rozporu se zákonem.
Dobře.
Víte ovšem, že kvůli aférce s vámi poručíka
přeložili do Albánie?
O jednoho míň.
Před odjezdem se musel podrobit křížovému výslechu.
Pane tajemníku?
Na otázku, zda se s vdovou Scordiovou setkal,
odpověděl, že pouze dvakrát,
a že se nejednalo o romantický vztah,
ale pouze o „nevinné přátelství“.
Ten hajzl.
Má klientka tedy poručíka Cadeie přijala
a netají se tím,
že k němu chovala jisté city.
Ale je tu zásadní rozdíl mezi tímto případem lásky
a případem ženatého doktora Cusimana,
který se stal politováníhodnou obětí
opojného kaleidoskopu svých nenaplněných tužeb.
Cože to říká?
Na rozdíl od ženatého Cusimana
poručík Cadei byl,
a stále je,
svobodný!
To je hlava, tenhle advokát!
On sám je svobodný mládenec.
Po důkladném prozkoumání faktů je tedy jasné,
že vdova Scordiová se nedopustila ničeho než toho,
že jí osud uštědřil tu ránu,
že zůstala sama a krásná.
Tak tohle je její provinění,
její krása!
A z toho plyne nenávist,
lži
a zostuzování,
které ji připravily o důvěru vlastního otce!
Přesto tato žena stále tiše trpí
nedávnou smrtí svého manžela,
který padl v daleké Africe.
Jádrem našeho sporu
je odvážná, leč přesto platná teze,
která vyvolává jedinou otázku.
Může mladá žena,
poté, co přišla o muže padlého při službě vlasti,
doufat v ochranu pod záštitou nového života?
Má ještě právo toužit po nové lásce,
psát nový konec knihy svého života?
Vaše ctihodnosti,
občané Castelcuta svorně odpovídají:
„Ano!“
Nechá mě teď Cusimano na pokoji?
Jistěže ano.
Odvezli ho do psychiatrické léčebny.
Chtěl se totiž nechat odvést jako dobrovolník do východní Afriky.
Jako by neslyšel, že jsme o ni přišli!
Ale nechme už Cusimana
a poručíka na pokoji.
- Mysleme na nás dva! - Ty hajzle!
Tady máte 150 lir, víc nemám.
A koncem měsíce mi přijde penze.
To jste mě špatně pochopila.
Moje taxa za tento případ
je 500 lir.
Ale od vás bych peníze nepřijal, Maleno.
Ale jak vám můžu zaplatit?
To je snadné, drahoušku.
- Odejděte, prosím vás. - Pojď ke mně, lásko moje!
Já tě miluju!
Celý život na tohle čekám.
Nedělej to!
- Kdybys chtěla... - Ne!
Jsem zámožný muž, postarám se o tebe.
Jsi krásná jako madona.
Já jí odpouštím.
Musela advokátovi nějak zaplatit.
Už se to nebude opakovat.
Ty jsi ale nedodržel naši dohodu.
Teď jsme si kvit.
Ústředí ozbrojených sil vydalo prohlášení,
že došlo k evakuaci sicilských měst,
která byla včera bombardována americkými letouny.
Stovky rodin musely hledat útočiště na venkově.
Dosud nebyly hlášeny nepokoje
navzdory vážnému nedostatku potravin a možnému výskytu nemocí.
Paní Maleno, kdosi daleko chytřejší než já,
kdysi napsal, že pravá láska je neopětovaná.
Teď už tomu rozumím.
Už je to dlouho, co jste naposled vyšla z domu.
Čím déle jsme od sebe, tím silnější je moje láska.
Říká se, že si budete brát advokáta Centorbiho.
Možná jsem ještě „malý kluk“,
jak jste mě jednou nazvala, když jsem šel okolo vás.
Beztak jste si mě ani nevšimla.
Ale jak můžete chtít žít s takovým starým tlusťochem,
kterého by žádná žena ani nechtěla?
Říkají, že se nemyje a smrdí jako starý kozel.
Jak se může vaše hladká bílá kůže
dotýkat zpoceného starého muže,
který neudělá nic bez souhlasu své matky?
Opravdu si ho budete brát?
Co si to zase čmáráš?
Hned mi to dej! Ukaž mi to!
Vypadni!
Stůj rovně.
Ještě trochu delší, Done Placido.
A v pase větší, aby je mohl nosit, až vyroste.
Budou zítra hotové?
Válka mi zničila obchod, ale i tak to chvíli potrvá.
…a 144 zraněných.
Čekejte na mě.
Bože, já tě žádám, pomoz mi s mou matkou.
Ty pitomče!
Idiote!
Chováš se ke mně jako k dítěti, ale jsem už dospělý!
Aby bylo jasno!
Jméno tvého otce nikdy nebude patřit tý kurvě!
Nikdy!
Ta mu teda vyprášila kožich!
Každou sobotu ho ještě koupe!
Maleně to vždycky nakonec někdo zkazí.
Za advokáta si brzy někoho najde!
Pojď sem a posaď se.
Další v řadě už má plán.
Jasně, plán je v jeho kalhotách.
- Ostříhat a oholit. - Jistě, pane.
Dobré ráno, Antonio.
Donesl jsem trochu cukru a mouky.
- A co chleba? - Ten nejlepší.
- Teď ti zaplatit nemůžu. - To nevadí.
Určitě přijdeme na způsob, jak si vyděláte.
Dělejte, ještě tam někdo je!
Ustupte!
To je profesor Bonsignore.
Malenin otec.
Jsem vám k dispozici.
Cítím s vámi, paní Scordiová.
Upřímnou soustrast.
Uhni, prcku.
Co zmůžeme? Jsme v rukou Páně.
Myslete na moji nabídku.
Nemusíte mít bídu.
Na města Marsala, Palermo, Trapani a přístav Empedocle
bylo včera shozeno několik bomb.
V okolí Marsaly bylo zabito 14 lidí a 9 dalších bylo zraněno.
V Palermu je 42 mrtvých a 74 zraněných.
Osm zraněných v Trapani.
Třináct mrtvých a 32 zraněných v přístavu Empedocle.
Dvanáct nepřátelských letadel bylo sestřeleno a sedm…
No chápete to?
Před pár lety nám Vůdce sliboval,
že nacisti nezaberou Sicílii.
A teď nás jen tak zaprodal.
Němci jsou úplně všude!
- Podívejte se. - Je z ní zrzka.
Koukejte, jak je načesaná.
Já bych jí ty vlasy ušmikla.
Stáhla bych ji z kůže!
Že se nestydí.
- Kdo je to? - Já.
- Kdo já? - Posílá mě Salvatore. Antonio.
Nesu nějaké jídlo.
Pojď dál.
- Máš krásný účes. - Líbí se ti?
- Jo, vypadáš ještě mladší. - Díky.
Můžu chodit každý čtvrtek!
Hlavně vezmi jídlo.
Tak se tahá i s Němci.
- Kdo je to? - Malena Scordiová, ta děvka.
Spolčila se s tou druhou děvkou Ginou.
Ale proč s Němci?
V hotelu Maderno prý probíhají orgie.
Ty dvě děvky pobíhají z pokoje do pokoje
a za jednu noc stihnou až pět důstojníků.
Do prdele!
Moje milá, tohle dítě je posedlé ďáblem.
Panenko Marie!
To už stačí!
Vypadáš jako na tom obraze Pieta chudých od Michelangela!
Ne!
Oko ďábla z krve živo jest. Drž se pevně, dokud smrt nepomine.
Vyžeň ďábla z tohoto dítěte.
Kozo červená, dřevem živená, drž se pevně.
Hlava a ocas nechť propustí oko ďábla z tohoto dítěte.
Vyžeň ďábla do divočiny.
Styď se, taková potupa!
Mého strýce takhle vykurýrovali,
když měl choleru!
Náš syn ale není nemocnej, stal se z něj chlap!
Potřebuje toho svýho ptáka někam strčit!
Renato, počkej tady na mě.
Pojď sem a zavři dveře.
- Ale můj otec… - Přijde.
Slečny!
Vyber si, kterou chceš.
Slečny!
Je to ještě kluk.
Copak to tu máme?
Čerstvý mladý masíčko.
Vojenská letadla zaútočila
Lupetto, vezmi ho na pokoj.
na Palermo a Neapol, způsobila vážné škody na civilních budovách
Dobře se o něj postarej.
a zabila několik lidí.
- Jak se jmenuješ? - Amoroso Renato.
Tak romantický jméno…
Dneska buď zařveme při náletu, nebo skončíme v lochu.
Tak běž.
Pojď dovnitř, Renato.
- Je to poprvé? - Ne.
Ale mockrát jsem si to představoval.
Dáme tý kurvě, co si zaslouží!
Drž se zpátky. Tohle je mezi ženskýma.
Takhle dopadne každá, co krade naše muže
a chrápe s hnusnýma náckama!
Renato, uhni. Tady nic nezmůžeš.
Tady už nohy roztahovat nebudeš, ty děvko!
Tak teď ukaž, co je na tobě jinýho!
Aspoň si to budeš pamatovat!
S čím kdo zachází, tím taky schází!
Prosím, poslužte si!
A teď zmiz!
Ztrať se!
NÁSTUPIŠTĚ 1
Tu tvář znám. Kdo je to?
VÍTĚZSTVÍ
Nino Scordia, Malenin manžel.
Malena, přece ta, co se tahala s Němci.
Chudák, to ho měli raději zabít.
Není to Malenin muž?
Ahoj, Giovanni, je tu nějaký cizinec.
Neznáte Malenu Scordiovou?
Kdo je to?
Kdo jste? Tohle je dům mé rodiny.
My nic nevíme.
Když jsme sem přišli, už tu nikdo nebydlel.
Nikdo?
Chudák chlap, nikdo mu nepoví pravdu.
A co mu chceš říct? Že jeho žena je kurva?
Prý je to pořád kus.
Přišel jsem o ruku, ale nezemřel jsem!
V Indii mě zajali a dostal jsem malárii.
Pověz mu to.
Přišel o paži a pak byl na útěku…
Hej, kluku, co tu děláš? Zmiz.
Jsem z baru.
Sbírám hrnečky.
- Rozumíte? - Fajn, tak dobře.
Potřebuju domov, nemám kde spát.
Rodiče jsou mrtví.
Moje žena zmizela
a nikdo ve městě neví kam.
Pane, jeho ženu jsme viděli zmlácenou ten den, kdy jsme sem přijeli.
Podle všech je to prostitutka z bordelu.
Prosím vás, pomozte mi ji najít.
NEMOCNICE
Promiňte, pamatujete se na mě? Jsem Nino Scordia.
S někým si mě pletete.
Připálíte mi?
Za fašistů jste tu byl starosta a vy jeho zástupce.
Můžete mi pomoct.
Nevíte, co se stalo s mou ženou?
Nebyla náhodou u komunistů?
Jo, vyfotili ji tělo na tělo
s lídrem komunistů.
Vy jste mi familie hrdinů!
To jistě.
My, co jsme válčili na frontě pro takový parchanty, hrdinové nejsme.
Projdi si všechny bordely na Sicílii.
Možná tam najdeš svoji ženušku!
Počkej, vrať se!
Vážený pane Scordio.
Promiňte mi, že vám to neumím říct jako muž muži.
Ale nevím, jak vám říct, že jsem jediný,
kdo vám chce říct pravdu o vaší ženě.
Nezlobte se na ostatní,
že s vámi nechtějí o Maleně mluvit. Je to tak lepší.
Věřte mi,
že vaše žena Malena vám byla opravdu věrná.
Jste jediný, koho kdy milovala. To je čistá pravda.
Pak se přihodila spousta věcí.
Taky vás prohlásili za mrtvého.
Naposledy jsem ji viděl nastupovat do vlaku do Messiny.
Přeju vám hodně štěstí.
Jako správný anonym bych se měl podepsat „přítel“,
ale jmenuju se Renato.
O ROK POZDĚJI
Dobrý den, pane soudce.
Vše je dobré, díky bohu.
Papej, broučku.
Mizerové!
Kdopak tu je?
Nino, koukej, kdo tu je.
Proč na tu ženu všichni tak civí?
Jen tak.
Viděl jsem je na náměstí, byla do něj zavěšená.
Ticho, je tady!
Ta má kuráž, vrátit se zpátky!
Hele, kdo tu je.
Slyšela jsem o tom, ale nevěřila jsem.
Co na ní viděli? Měli ji nechat na pokoji.
Přibyly jí vrásky okolo očí.
Taky nám něco přibrala.
Ale pořád je krásná.
Dobrý den, paní Scordiová.
Dobrý den.
Chcete nějaká pěkná rajčata? Tady jsou levnější.
Děkuju.
Pěkné věci, že.
Líbí se vám, paní Maleno?
- Zkuste si ho. - Ne, není třeba.
- To je v pořádku. - Někdy jindy.
Dejte mi tašku.
Později to vyřešíme.
- Díky a krásný den. - Nashle.
Dobrý den, paní Maleno.
- Dobrý den, paní Maleno. - Dobrý den.
- Vítejte zpět. - Dobrý den.
Vítejte zpět, paní Maleno.
- Vítejte zpět, paní Maleno. - Dobrý den, paní Maleno.
To je dobrý.
Děkuju ti.
Děkuju za pomoc.
Hodně štěstí, paní Maleno.
Jel jsem, jako bych chtěl ujet,
a to jsem taky chtěl. Od ní, od svých citů,
od snů, od vzpomínek, od všeho.
Chtěl jsem na všechno zapomenout.
Tenkrát jsem věřil, že zapomenout dokážu.
Ale dnes, když jsem starý a žil jsem všední život,
uvědomuju si, že mi hodně žen řeklo, ať na ně nezapomenu.
A já jsem na všechny zapomněl. Jen na ni ne…
Na ni jsem nezapomněl nikdy.
Na Malenu…
Překlad titulků: Milena Aras