- Îl vezi? - Nu.
- N-a sunat? - Ba da. A zis că ajunge la cină.
Uite-l!
- Grăbește-te! - Unde mi-e colierul?
- Ce colier? - Ăla cu colți de leu.
M-a pus mama să-l duc afară.
- Cică împuțea casa. - Mamă!
Nu alerga!
- Brandy, unde e muzica? - Mă ocup eu!
A intrat pe alee.
Vine!
- Bună, tati! - Bună, scumpule! Ce mai faci?
Salut! A fost aglomerație pe Georgia Avenue.
- Cu ce vă mai lăudați? - Ce-ai făcut azi?
Am avut trei ședințe și un prânz oficial la Casa Albă. Dă-mi limonada, te rog.
- Ce se aude? - Sunt tobe africane din Senegal.
Mi s-a părut că bate cineva la ușă. Dar m-am înșelat.
Ești murdară pe față. Șterge-te.
- Tati! - „Tati”…
Zi-mi că nu insistă iar cu schimbul de elevi.
Ți-am zis eu că n-o să țină.
- Te rog! Nu mai e mult timp. - Piper, am mai discutat.
Știu, dar termenul e mâine. Pe urmă, gata!
Pierdem șansa să ne îmbogățim viața
și să făurim o punte de legătură cu semenii noștri africani.
N-am învățat-o eu!
Ți-ai expus părerea, deci poți opri muzica.
Dă-mi bolul.
Te rog!
Te rog frumos!
Ai încurcat-o!
- Discursul pentru conferința de presă? - Nu încă.
Am scris doar: „Bună dimineața! Vă mulțumesc că ați venit.”
- Tobe africane? - E obsedată, ce vrei?
N-ar putea fi obsedată de ceva mai pașnic, cum ar fi treburile casnice sau temele?
Uneori nu ne alegem noi obsesiile, ci ne aleg ele pe noi.
Își dorește mult.
Ție ți-a spus pe scurt. Eu stau cu ea toată ziua!
- Cât ar sta acel elev străin la noi? - Patru luni. Primul semestru.
Și din ce țară ar fi?
Piper ține doar să fie din Africa, nu contează de unde.
Poate ar fi bine să avem un elev african în casă.
Ar mai reduce diferențele culturale dintre negrii americani și africani.
Adică ești de acord?
Dar să știi că răspunderea îți revine ție. Eu n-am vreme să fac pe bona.
Mulțumesc din suflet! Știam eu că o să te îndupleci.
Mă întreb cum o să arate fata respectivă și din ce țară o să fie.
De unde știi că o să vină o fată?
Dundee, Africa de Sud
Îi spui în seara asta că mă lași?
Nu-i dau eu ordine tatălui tău, Mahree. Discutăm și decide el ce e de făcut.
O să încep cu o salată verde.
Discutați, îi spui, nu contează. Ține cont de părerea ta.
- Dacă îi zici că mă lași, așa rămâne. - Poate. Tu ce vrei, Rian?
Nu vreau legume.
Te-a întrebat ce vrei, nu ce nu vrei, tontule!
- A venit! - Tată, suntem aici!
- Bună, tată! - Bună, Rian.
Zâmbește! E de bine.
Bună!
- Bună, Pieter! - Bună! Salut, Mahree.
Bună, tată!
- Vești bune? - L-am prins.
- Pe cine? - Pe Stephen Biko.
Agitatorul negru?
Nu mai face agitație. E în arest, la Durban.
Cine e Stephen Biko?
Un instigator negru. Iscă mereu scandal și creează probleme. Seamănă cu tine.
A ieșit din zona prestabilită.
Bravo! Acum poate avem și noi parte de puțină liniște.
Ce comandăm? Mi s-a făcut o foame de lup.
Ce e?
Ce să fie? Nimic.
Mahree vrea să meargă în America printr-un schimb de elevi,
dar îi e teamă că n-o să fii de acord și a pus-o pe mama să te întrebe.
Schimb de elevi? De unde și până unde?
Ne-a trimis directorul formularele acum vreo săptămână.
În America?
Da. N-ar fi nemaipomenit? În Statele Unite!
Cei care merg la ore în străinătate primesc credite în plus.
- Ție cum ți se pare ideea? - Grozavă!
- N-a zis asta! A spus că e interesantă. - Ai doar o viață. Nu întinde coarda.
Directorul zice că m-ar ajuta și la admiterea la facultate.
Aș putea primi bursă integrală…
Ți se pare o idee bună?
N-a mai călătorit în afara Africii de Sud și e cam mică.
Da. Așa cred și eu.
Dar e vorba de doar câteva luni, prețul nu e exorbitant
și s-ar putea să nu mai aibă ocazia.
Dacă stă la o familie serioasă, eu sunt dispusă s-o las.
Dacă accept, pot să mănânc? Sunt lihnit.
Mulțumesc!
Mulțumesc, tati!
- Mă scuzați, șefu'! - Cioroi nenorocit!
Dați-mi voie să vă ajut.
Sper să ajung undeva frumos, Flora! La New York sau la Los Angeles.
- Acolo mi-ar plăcea cel mai mult. - Nu poți să alegi?
Depinde câte familii sunt dispuse să primească elevi străini.
Se numesc gazde.
Cred că o să-ți priască șederea în America.
Zău? De ce?
- Am auzit și eu una, alta. - Dă-mi un exemplu.
Acolo lumea gândește altfel.
E bine să afli cum gândesc alții.
Mă duc în America să mă distrez, nu să aflu lucruri noi.
Nu mai spune! O să stea o elevă africană la voi?
Și nu orice elevă africană! E din Africa de Sud!
- De parcă știi tu unde e Africa de Sud! - Sigur! E în sudul Africii de Nord.
Ne ajuți?
- Cu ce? - Să ne povestești despre Africa.
- De ce tocmai eu? - Ești african.
- Până și eu știu! - Sunt nigerian.
Din Nigeria până în Africa de Sud e cât de la Washington la Londra.
Nu știam. Vezi? Deja ne ajuți.
În Africa de Sud sunt probleme mari între negri și albi.
- Ați auzit de apartheid? - Apartheid?
Da. De la apart, „despărțit”.
Negrii și albii sunt ținuți la distanță unii de ceilalți.
- Negrii sunt supărați. Sunt tratați urât. - Văd că n-ai nevoie de ajutor.
I-am auzit pe ai mei vorbind.
- Știi din ce sat vine musafira ta? - Nu. Habar n-am.
Sunt nouă triburi în Africa de Sud, fiecare cu limba lui.
O să stau la familia unui congresmen, în Washington, DC.
Un congresmen? E o persoană foarte importantă, nu?
Da, foarte importantă!
Un membru al Camerei Reprezentanților din partea Californiei, Ronald V Dellums.
Ciudat nume, Dellums…
Dellums?
Da, D-E-L-L-U-M-S.
- Sigur se pronunță așa? - Da, cum ți-am zis!
Ce știi despre el și familia lui?
E însurat și are trei copii. Doi băieți și o fată de vârsta mea.
Le-ai trimis o poză?
Ei, aș! Nu-mi place cum arăt în poze. Și nici nu mi s-a cerut la dosar.
Uite ce-am prins!
Nu e frumoasă? În carte scrie că e o pasăre-țesător.
- Știi de ce? - Fiindcă țese?
Nu e cinstit! Ai citit cartea.
- Își țes cuibul… - Din bețigașe.
Exact! În carte nu scrie ce mănâncă.
- Dă-i o râmă. - Am încercat.
I-am mai dat struguri, pâine și fulgi de ovăz.
Nu s-a atins de nimic.
- Ce înseamnă? - Semințe.
- De unde știi atâtea despre pasărea asta? - Erau foarte multe la mine în sat.
- Ai avut și tu una? - Nu în colivie. Erau libere.
Când eram mică, mă uitam cum își fac cuiburile.
Coșuri uriașe, cât un stat de om…
Înăuntru erau mai multe cuiburi mici, în care își creșteau puii.
- Ca un sat! - Da.
Și erau de multe culori: roșii, negre, galbene…
Mă uitam la ele ore întregi.
Mă minunam cum muncesc cot la cot, cum se ajută între ele.
Nu se certau niciodată.
Oare de ce nu pot și oamenii să le semene?
Pentru că oamenii nu sunt păsări. Ce prostii spui și tu uneori…
- Semințe? - Da.
O să încerc!
Mi-ai pus șamponul și o periuță de dinți în plus?
- Da. - Și paltonul?
- Când la noi e vară, la ei e iarnă. - Nu știam.
Ți-am pus paltonul și rochii din belșug.
Mahree, uite ce steag am!
- De unde îl ai? - Ce anume?
- Steagul, nătărăule! Ce faci cu el? - L-am găsit. Ce are?
- E steagul instigatorilor, asta are. - Dă-l încoace!
- Să vezi ce-ți face tata dacă te vede! - De unde să știu? L-am găsit pe jos.
- Ce era pe jos? - Nimic.
Mahree, nu uita ce-am zis!
Să nu merg nicăieri neînsoțită și să nu vorbesc cu străini.
Adică cu nimeni!
Stai lângă congresmen și familia lui.
Nu începe iar să plângi! N-o să pățesc nimic.
Într-o săptămână o să i se urască acolo și o să ne roage s-o aducem acasă.
- Nu e adevărat! - Ba da!
Peste o săptămână o să fii înapoi și n-o să mai vrei în America.
Țineți minte ce-am zis!
- N-ai dreptate. - Zi-i „pa” fratelui tău.
- Pa. - Pa.
Pa!
Ai grijă de tine!
- Ai grijă! - Da.
O să trimit scrisori.
- Să te distrezi! - Așa o să fac.
Și fii atentă în jur!
Congresmenul californian conduce ofensiva împotriva apartheidului în Africa de Sud
Sud-africanii neagă discriminarea.
Rata mortalității infantile la negri e de 13 ori mai ridicată decât la albi.
Lipsa locurilor de muncă, locuințele insalubre,
penuria de alimente sunt la ordinea zilei.
Am un termen de respectat. Bun discurs!
- Ca de obicei. - Mulțumesc.
Cum de n-au venit mai mulți oameni? Nu știu că sunt lucruri importante?
- Nu destul de importante. - A fost un discurs bun.
Și a trebuit să strig ca să mă fac auzit.
Trebuie să mergem la aeroport. Vine fata.
Cum ziceai că o cheamă? Maria Box?
- Mahree Bok, tată! - Așa, Mahree.
Trecem pe la tine în drum spre casă, să faceți cunoștință.
Bine. Ai grijă la drum. Mahree!
Pasagerii cursei 745 de la Johannesburg
vor debarca la poarta 17 A.
Uite-i!
Ar fi mai simplu dacă am ști cum arată.
- Așa e, scumpo. - Uite-o!
Mahree? Suntem aici!
- Dă-i florile. - Bine.
Nu e ea.
Bine.
Poate a pierdut avionul.
Hai cu mine!
Mă scuzați! Așteptam o pasageră de la bordul acestui avion.
- Cum se numește? - Mahree Bok.
Eu sunt.
- Vai, nu… - Nu poate fi ea.
Câte Mahree Bok să fie în avion?
- Dar e… albă. - Așa se pare. Hai!
- Bună, Mahree! - Bună ziua!
- Mahree Bok, eleva străină? - Da, exact.
Din orașul Dundee din Africa de Sud?
Da. Trebuiau să vină după mine congresmenul Dellums și familia lui.
Eu sunt Roscoe și ea e fata mea, Piper.
- Unde e domnul congresmen? - La serviciu.
La Capitoliu?
Da. O să-l cunoști curând. Trecem pe acolo.
Bine. Am două valize. O să ți le arăt.
Haide.
- Ce mai faci, Roscoe? - Bine, Ted. Cum merge, Jason?
Ne-a zis Ron de noua membră a familiei.
- Da, de-abia așteptăm. Ne scuzi puțin? - Mă bucur că te-am văzut.
- E aici? - Da.
- Cheam-o, n-o lăsa să aștepte. - Trebuie să-ți spun ceva.
Piper, tu ești? Ai crescut ca din apă.
Spune-mi că nu e ea.
- Credeam că mergem la domnul congresmen. - Da. El e soțul meu, Ron.
Congresmenul Ron Dellums.
Scumpule, ea e musafira noastră, Mahree Bok.
Glumești! E o glumă, nu?
Nu?
- Sunteți gazdele mele? - Da.
Dv. sunteți congresmenul?
Bine ai venit în America!
- Tăcerea e uneori răsunătoare. - Cum e posibil așa ceva?
Așa e când faci presupuneri.
Pentru noi, „africancă” însemna negresă, pentru ea, „congresmen” însemna alb.
Ne-am înșelat cu toții.
I-ai văzut reacția când a aflat cine suntem?
Nu cine suntem e problema.
Culoarea pielii n-are legătură.
După ce o să ne cunoaștem mai bine, o să ne împăcăm de minune.
- Cât mai durează? - Sunt pe drum.
Sper că am nimerit muzica. E zulusă.
Bine ai venit, MAHREE HUDUNGA!
E grozav! Îmi mai trebuie un kazoo zulus.
- Ăsta nu e kazoo zulus! - Kazoo zulus și ție!
Vin! Pregătiți-vă!
- Unde suntem? Ce caut aici? - Aici locuim.
Aici stați voi?
Ajută-mă cu valizele.
Bine ai venit!
Unde e?
V-o prezint pe Mahree.
Ei sunt Billy, Erik…
- Serios acum, unde e? - Ea e.
Comandaserăm o africancă adevărată.
Ieși din cameră, scumpo. N-am vrut să te speriem.
- Voiam să-ți urăm bun-venit. - Da, nu să te înfricoșăm.
Cred că e moartă de foame, biata de ea.
Bine că s-a încuiat în camera lui Piper, nu a noastră.
Oare cât o să reziste acolo?
Fără mâncare reziști săptămâni. Fără apă, doar câteva zile.
Asta dacă nu ești cămilă.
Încetați cu copilăriile astea!
Nu e o idee rea.
Se poartă cu noi de parcă suntem ciumați.
- E supărată, atâta tot. - Nu e singura.
Cred că trebuie să dăm dovadă de sensibilitate și de maturitate.
O fată albă din Africa de Sud?
Un apel cu taxă inversă la familia Bok din Dundee, Africa de Sud. E urgent.
Alo?
- Ce e aia convorbire internațională? - E sora ta!
Alo? Da, accept taxa inversă. Mahree?
- A și sunat? - Da.
- Bună, mamă! - Bună, puiule! Ce mai faci?
I s-a făcut deja dor de casă? Cât am zis că rezistă?
Ai spus că într-o săptămână o să vrea acasă.
- Au trecut două zile. - N-o necăji!
- Poate n-a sunat de asta. - Dă-mi receptorul.
- Cine e, floricica mea înstrăinată? - Bună, tată!
Sunt doar două zboruri pe săptămână. Mai reziști câteva zile?
Mahree?
Nu vreau să vin acasă.
Am sunat doar ca să vă spun că mă distrez de minune.
- Serios? - Da, e… nemaipomenit.
Gazdele mele sunt extraordinare.
Nu mai pot vorbi, are cineva de dat un telefon. Vă scriu. Vă iubesc, pa!
- Ce s-a întâmplat? - Nimic.
- Cică se distrează de minune. - Mai sunt cinci zile, tată.
Piper doarme în camera de oaspeți.
- Și pe urmă? - Vedem dimineață.
- Ce să vedem? - Poate Mahree se dă pe brazdă.
E o fată albă din Africa de Sud. A nimerit printre negri. La ce te aștepți?
Poate o conving să rămână la noi.
Scumpo, ascultă-mă.
Am luptat cu prejudecățile toată viața, și aici, și în străinătate.
Prezența în casă a unei albe rasiste contravine convingerilor mele.
E o copilă, Ron.
Da, o copilă care nu vrea să stea aici.
Roscoe, s-a încuiat în cameră!
- Acum să te văd! - Mai taci!
Salut, Billy. A ieșit?
Nu. Parcă am auzit apa la baie dimineață, dar se poate să mi se fi părut.
I-am luat ceva de mâncare de pe drum. Te duci tu la ea? Piper?
Dacă nu iese, mai bine o lăsăm să moară de foame.
URMEAZĂ O DISTRACȚIE DE POMINĂ! Prietena ta americană, PIPER
Sunt eu, Piper.
Ți-a luat mama ceva de mâncare. Cartofi prăjiți și milkshake cu ciocolată.
Am rămas de multe ori pe dinafară. Am învățat să mă descurc.
Bei milkshake cu ciocolată, nu? Sau îți place doar cu vanilie?
Mahree, am sunat la coordonatorul programului de schimb.
Sper să-ți găsească alte gazde. Dacă nu, o să te trimită acasă.
Toți sud-africanii sunt ciudați sau tu ești excepția?
Peste o săptămână o să fii înapoi și n-o să mai vrei în America.
- Alo? - Bună, scumpo. Eu sunt.
Încă mă lupt cu hârțoagele, dar cred că ajung la cină.
- Să cumpăr ceva? - Nu e nevoie.
Mai e acolo?
Da, dar o să plece curând.
- Bine. Ne vedem curând. - Bine. Pa!
- Te simți bine? - Mi-am dorit mereu o soră.
Îmi pare rău că a ieșit așa.
- Da, și mie! - Piper!
Ce nu-i convine? Ne-am dat peste cap ca să-i facem viața ușoară.
E și ea om, ca noi toți.
Nu e ca noi sau ca mine! Știe tata de ce-i detestă pe sud-africani.
Tatăl tău n-a zis niciodată asta!
E nemulțumit de hotărârile guvernului, nu de oamenii afectați de ele.
Care e diferența?
Și albii pot fi victime, la fel ca negrii. Nu uita că are doar 14 ani.
Și ce dacă? Eu am doar 13 ani și tot știu să nu mă port așa.
Serios? Ții minte cum ai reacționat la aeroport?
Mi-a trecut.
- Dacă avem răbdare, poate îi trece și ei. - Ea vrea să plece. N-o dă nimeni afară.
Lasă, nu e un capăt de țară. Încercăm din nou la anul.
Am depășit cea mai mare piedică, nu?
- L-am convins pe tatăl tău. - Nu vreau să mai încerc.
Lasă, vedem.
Mahree, s-a întâmplat ceva?
Aș vrea să rămân.
Da, te înțeleg. Știu că ești foarte dezamăgită…
Nu.
Aș vrea să rămân aici.
Cu voi.
Dacă se poate.
Da, bineînțeles.
Nu e încuiat.
Ca să vezi! Chiar nu e.
Îmi pare rău.
Da? Așa s-ar și cuveni.
Deci rămâi?
Da. Dar numai dacă vrei și tu.
Eu am vrut… Noi am vrut mereu.
Am văzut cadoul.
Nu l-ai deschis.
Era să uit.
Știam doar că ești de vârsta mea.
- Sper să-ți placă. - Să le deschidem împreună!
Unu, doi, trei!
Înseamnă că gândim la fel?
Pesemne… Dar înseamnă și că nu stăm bine cu banii.
- Deci îți place muzica. - La nebunie!
Iar tu ai o colecție pe cinste. Rian ar da orice să vadă asta.
Rian?
- Frățiorul meu. Adoră formația asta. - KC and the Sunshine Band? Merge.
- Nu i-ar veni să creadă! - Ce anume?
Că majoritatea sunt bantu. La noi lumea îi crede albi.
Bantu?
Cum nu pleci, te ajut să te muți.
- Să mă mut? - În camera de oaspeți.
Acolo trebuia să stai de la început. N-am nimic cu tine, dar asta e camera mea.
Stai să te ajut!
Ne pare foarte rău că n-a mers.
Sper ca asta să nu-ți afecteze părerea despre SUA.
- Tată! - Ce e?
- Unde te duci cu valizele? - La mașină.
Nu pleacă nicăieri. Se mută în camera de oaspeți.
- Rămâne la noi. - Mahree?
Da. Mă întreb de ce s-a răzgândit.
Poate ai ei n-o vor înapoi.
- Poate voiau să scape de ea și au reușit. - Vorbești în dodii!
Noi n-am trimite-o pe Piper departe dacă am putea?
Ba da, cât ai clipi!
Roscoe! Spune-mi că mâine pleacă.
- Vrei să te mint? - Ce s-a întâmplat?
Nu știu. A zis că vrea să rămână.
- Stai așa! Când am plecat… - Ce era să-i zic?
„Îmi pare rău, nu primim sud-africani albi în casă”?
- Era așa grav? - Da!
Grav e cum ne-a tratat ea.
- Nu vorbi așa tare, că te aude! - Măcar de m-ar asculta cineva!
- Ce ai acolo? - Dosarul ei.
Mi l-a trimis coordonatorul programului. Poate ne ajută s-o înțelegem mai bine.
Vrei un indiciu? E din Africa de Sud și e albă.
Am elucidat misterul!
Are un frate de vârsta lui Erik. Mama ei e casnică și…
- Tatăl ei e polițist. - Nu te cred!
- Roscoe… - Hai, Ron!
Tatăl ei e polițist în Africa de Sud.
E ca și cum un evreu ar pofti Gestapoul să vină în vizită.
Exagerezi! Și cred că știu de ce.
- Ți-e un pic frică. - De ce anume?
Că o să ajungi să ții la ea.
Sau că o să afli că apartheidul e mai complicat decât credem noi.
Apartheidul chiar e complicat. Rasismul, nu. E doar greșit.
Ai dreptate, e greșit.
Dar avem șansa să îndreptăm lucrurile. N-ar trebui, de dragul copiilor noștri?
Copiii noștri nu sunt rasiști.
Asta fiindcă ne-am străduit să-i învățăm să nu fie.
Ce ar înțelege ei dacă am trimite-o acasă după ce ne-a rugat să rămână?
- Asta vrei să-i înveți? - Ce să ne învețe?
- Ce e, Piper? - Mahree are nevoie de prosoape.
Cum am ajuns eu subiectul discuției?
- Bună dimineața! - 'Neața, dragule.
Lasă-mi și mie banană.
Banană? Ce banană?
- Bună dimineața! - 'Neața!
- Îmi trebuie pantofi pentru școală. - Atâta tot?
Poate și pantaloni, fuste și bluze.
Mă pregăteam să-ți cer buletinul, să văd cine se dă drept fata mea.
- Poate mergem azi la mall. - Super!
Bună dimineața!
Bună dimineața.
Stai jos, te rog.
- Mergem la mall azi. Vii și tu? - Da, sigur.
Cred că ți-e foame.
- Da. Aveți suc de portocale? - Dă-i sucul de portocale.
Mulțumesc.
Aș mai vrea pesmeți, cârnați, ouă jumări și poate brinjal.
Ne ducem la joacă.
Să-mi zici când mergem.
Dacă nu aveți cârnați, merge și bacon.
E ceva în neregulă?
Da, dar se rezolvă.
- Ai menajeră acasă? - Menajeră?
- O servitoare, o fată în casă. - O avem pe Flora.
Înțeleg.
În lunile următoare o să te consider o membră a familiei.
Nu știu cum să procedez altfel.
O să te tratez ca pe copiii mei.
O să mănânci odată cu noi, ce mâncăm și noi.
Și de aș ști ce sunt pesmeții și brinjal,
în dimineața asta mâncăm cereale.
- Bună dimineața! - 'Neața, Piper!
- 'Neața! - 'Neața!
Toți din cartier sunt în guvern?
Nu. Dr. Sherman e medic pediatru.
Soții Crawford sunt profesori universitari.
Iar tatăl lui Billy… Îl știi pe Billy. Cel cu kazoo-ul, care se prostește.
- Lucrează la Pentagon. - Bună!
- Ce mai faci? - Bine.
Suntem tot în Washington?
- Seamănă cu ghetourile de acasă. - Îmi închipui.
- E altfel decât unde stați voi. - America nu e perfectă.
Mai avem probleme de rezolvat.
Nu te speria. Vrea doar să spele parbrizul.
- Cu asta se ocupă? Spală geamuri? - Azi, da.
- Asta scrie pe permisul lui? - Ce permis?
Documentul de identitate și de călătorie.
La ea acasă, negrii au cărți de identitate pe care apare meseria
și unde au voie să circule.
- Cum adică unde au voie? - Când vor să iasă din oraș.
Nu se poate! De ce?
- Ca să știe poliția pe unde umblă. - Cine?
- Negrii. - De ce?
De ce? E spre binele lor.
Lor le convine să aibă permisele astea?
Normal! Așa sunt în siguranță și nu dau de necazuri.
- Mulțumesc. - Mulțumesc.
- Așa sunt toate mallurile din America? - Mărimea diferă, dar în rest sunt la fel.
- Multe magazine și mult de mers pe jos. - Dar sunt așa, ca ăsta?
Oamenii își fac cumpărăturile împreună? Negrii au voie în magazine cu albii?
Proprietarii magazinelor nu pot interzice accesul clienților pe motiv de rasă.
- Nu că și-ar dori asta. Vor să facă bani. - Dacă ai bani, te vor drept client.
Așa e. Haideți să mergem sus!
Nu.
Iată un mic cadou
Să vezi cât te iubim
Citește felicitarea
Cu ea ne mândrim
Astăzi e ziua ta
- Arăți beton în pantofii cu platformă! - Ce-ar țipa mama dacă m-ar vedea!
După zece minute ai țipa tu, că te-ar durea picioarele.
Cioroi nenorocit!
Nu da în el!
- Îmi cer mii de scuze, domnule! - Nu e vina ta.
- Să vă aduc ceva? - Da.
- O înghețată cu sos de ciocolată. E bună. - Bine. Mulțumesc!
Așa!
Iată un mic cadou
Să vezi cât te iubim
Citește felicitarea
Cu ea ne mândrim
Astăzi e ziua ta
Ce?
Mulți ani
Trăiască
Nu știam că e ziua ta. La mulți ani!
Nu e.
Atunci de ce au…? Piper!
Pot? E tortul meu preferat.
Nemaipomenit…
Au confirmat 15 țări participarea la festivalul panafrican.
Marocul, Egiptul și Tanzania nu au răspuns încă.
- Cum stăm cu autorizațiile? - Le-am primit pe toate.
Bun.
- Vă caută cineva la telefon. - Preia mesaj.
E de la ambasada Africii de Sud.
Fă-mi legătura. Alo?
- Ron Dellums? - Da. Cu cine vorbesc?
Genevieve Hofmeyer, de la ambasada Africii de Sud.
Cu ce vă pot ajuta, domnișoară Hofmeyer?
Doamnă. Am sunat să-mi confirmați că găzduiți o elevă sud-africană
pe nume Mahree Bok.
Da. De ce, contravine vreunei legi din țara dv., doamnă Hofmeyer?
- Nu, dle Dellums. - Congresmen.
Domnule congresmen.
Vrem să știm unde sunt cetățenii noștri. Mai ales copiii.
- Credeam că asta e treaba părinților. - Mulțumesc pentru amabilitate.
Dacă tot m-ați sunat, îmi puteți da detalii
despre un anume Stephen Biko, aflat în prezent în arest?
Îi transmit dlui ambasador solicitarea dv. Bună ziua!
Îți vine să crezi? A avut tupeul să sune ca să-i confirm că stă la noi!
- De unde o fi aflat? - Cine știe?
Probabil a cerut viză ca să iasă din țară.
Poate își urmăresc toți cetățenii, cum face KGB-ul în Rusia.
- Așa crezi? - Glumesc.
- Ar fi în stare, să știi. - Ce te-ai ambalat!
Nici nu voiai să o găzduim pe Mahree.
E o chestiune de principiu. Nu-mi convine să mi se impună cine poate sta la mine.
Îmi plac, dar sunt potriviți pentru prima zi?
- Tu ce zici? - Sunt frumoși.
Știu, dar merg purtați în prima zi de școală
sau sunt de zi cu zi și nu contează dacă se scâlciază?
- Nu știu. Acasă n-am astfel de probleme. - Voi nu purtați pantofi?
Ba da, dar sunt toți la fel. Elevii poartă uniformă.
Nu se poate! Așa e la școlile catolice?
La toate școlile. Asta e regula. Până la a zecea standard, când dai bacul.
Vorbim în engleză sau în sud-africaneză?
Adică clasa a XII-a la voi. Iar bacul e examenul de absolvire.
- Am înțeles. - Deci nu trebuie să port uniformă?
Doar dacă s-au schimbat regulile la școala mea.
- O să merg la școala ta? - Da. Unde credeai?
- Nu la o școală de bantu. - Poftim?
Cum adică?
Ai zis că e o școală de bantu. Adică de cioroi?
Nu. În afrikaans, bantu înseamnă „negru”.
Kaffir e „cioroi”. Nu ți-aș zice așa.
În Africa de Sud ai fi bantu sau mulatră, dar nu kaffir.
Cel puțin pentru mine.
Kaffir, bantu, mulatru… Toate înseamnă „negru”?
Mulatru nu e chiar negru.
- Câte cuvinte aveți pentru albi? - Albii sunt doar albi.
Bine…
La ei semafoarele se numesc roboți. Au și alt cuvânt pentru „portbagaj”.
Și tot felul de clasificări pentru oameni.
Albi, asiatici, mulatri…
Noi am fi bantu. Sau a zis că sunt kaffir?
- Te-a făcut kaffir? - Așa ți-a spus?
- Poate m-am încurcat eu. - Gata, o trimitem acasă!
- Stai, cred că am greșit! - Ron!
A zis „bantu”. Kaffir e cuvântul urât. Bantu înseamnă doar „negru”.
- Știu ce înseamnă. - A zis că nu mi-ar spune kaffir.
Ești sigură?
Da. M-am încurcat. Scuze.
E în regulă.
- Noapte bună! - Noapte bună.
RĂDĂCINI: Saga unei familii americane ALEX HALEY
- Îmi cer scuze. - N-ai de ce. Poți să citești.
Am auzit zgomot și am venit să văd ce e.
Stai jos.
Ce citești?
Rădăcini. Bună carte! E o carte importantă în SUA.
I-a ajutat pe americanii albi să înțeleagă ororile sclaviei.
În Africa de Sud n-ai învățat la școală despre sclavia americană, nu?
- Nu. - Nu mă mir.
Ai ales o carte excelentă, poate cea mai bună din casă.
Dacă nu apuci s-o termini, poți s-o iei cu tine acasă.
Mulțumesc.
Pentru puțin.
Mâine trebuie să mă trezesc devreme. Noapte bună!
Noapte bună.
Domnule Dellums!
Îmi pare rău.
Pentru ce?
Ați crezut că am făcut-o pe Piper kaffir.
N-am crezut…
M-ai auzit?
Dar nu-i nimic. Poate trebuia să aud.
Nu cred că ești o fată rea, Mahree. Doar ai fost învățată lucruri rele.
Mă duc la culcare. Și tu ar trebui. Mâine începe școala.
Profesorii se uită urât la tine dacă adormi la oră în prima zi.
Știu ce spun. Vorbesc din experiență.
- Noapte bună! - La fel!
Ce vezi când te trezești dimineața și te uiți pe geam?
Văd iarbă, copaci…
Nu. Ce fel de animale vezi? Girafe, lei, tigri? Ce anume?
Văd vaci și oi, câini și pisici. Și multe păsări!
Oi? Câini? Parcă stăteai în Africa.
Da, dar n-am văzut mai mulți lei și elefanți ca tine.
Am văzut doar la circ.
Eu am văzut un singur leu. Știi unde? La zoo, în Johannesburg.
- Glumești! - Nu.
Avem rezervații, niște parcuri uriașe unde poți să-i vezi, dar n-am fost.
Ce haz are să copilărești în Africa dacă nu te fugărește un rinocer?
Aici ne despărțim.
Copiii merg la școala primară. Adulții, la gimnaziu.
- Repejor, să nu întârziați! - Da, da…
- Sunt venită prin schimbul de elevi. - Acolo e coada.
Elevi străini și transferuri. Bine ai venit la Wilson!
Ne vedem la masa de prânz.
Pa!
- Ar trebui să-ți ceri scuze. - Își cere scuze.
- N-am auzit-o. - Dă-ți casca jos.
Pardon, nu ai cască. Așa e capul tău.
Nu te lăsa intimidată de fotbaliști. E doar gura de ei, ca de frații mei.
Pa!
Înaintează.
Cum a fost la școală?
În fiecare an ne pui aceeași întrebare și răspunsul e același.
Prima zi e mereu… plictisitoare.
- Cu P mare. - Eu am câteva ore interesante.
- Ție cum ți-a mers, Mahree? - Are deja teme de făcut.
Păcat.
- Ce anume? - Un referat despre o carte.
Despre ce carte?
Să plângi pentru țara iubită, de Alan Paton.
Cred că avem cartea. E despre Africa de Sud, nu?
- Nu știu. - Sunt aproape sigură.
Dacă o avem, scapi de un drum la bibliotecă.
- Deși probabil ai citit-o deja. - Poate.
Era lectură obligatorie când eram eu în liceu.
Paton era celebru aici.
- Mulțumesc! - Cu plăcere.
- Bună! - Bună!
- Citeam. - Cartea pentru referat?
Da. N-am citit-o.
Nici nu auzisem de ea.
Nu se poate! E o carte despre țara ta, scrisă de un autor sud-african celebru.
E celebru aici, nu și în Africa de Sud. Cartea e probabil interzisă.
- Interzisă? - Da.
Sunt cărți, filme, seriale TV care ne sunt interzise.
- Interzise pentru copii? - Pentru toată lumea.
- Cine le interzice? - Guvernul.
- De ce? - Ca să ne protejeze.
De ce anume?
Nu știu. Așa stau lucrurile.
Ciudat… În weekend rulează la cinema Vinerea trăsnită.
- Vrei să mergem? - La cinema?
Da. Tot uit…
Noi folosim cuvântul „bioscop”.
„Bioscop”? Ce ciudățenie!
- Da, vreau să merg. - Super!
- Mă bucur că ai rămas la noi. - Și eu.
VINEREA TRĂSNITĂ
Așa, mamă!
Pot să te învăț eu.
- Să joc tenis? Știu și eu? - Haide, o să ne distrăm.
Bine, dar numai dacă nu trebuie să port fustiță de păpușă.
Dacă port eu, porți și tu.
Cine o fi?
Bună!
Ce s-a întâmplat?
Dânșii sunt soții Hofmeyer, de la ambasada Africii de Sud.
Vor să discute cu Mahree.
Între patru ochi, dacă se poate.
- Cum s-au purtat cu tine? - Cine?
- Toți cei din familia Dellums. - Frumos.
- Ce s-a întâmplat? - Pleci.
- Cum? - Strânge-ți lucrurile.
- Dar nu vreau să plec. - Ești minoră.
- Nu ai tu căderea să decizi. - Părinții mei sunt la curent?
Îi anunțăm când ajungem la ambasadă.
Fă-ți bagajele. Nu te întorci aici.
- Ce s-a întâmplat? - Trebuie să plec.
Vă rog să înțelegeți că facem asta pentru siguranța fetei.
Ce siguranță?
Nici noi, nici dv. nu avem nicio putere asupra evenimentelor din țară.
- La ce vă referiți? - Vă mulțumim pentru amabilitate.
- Mamă! - Nu-ți face griji, puiule.
Îl sun pe tata.
Are ședințe urgente de azi-dimineață. Cum s-o ia așa de la noi?
Stop apartheidului!
NU RASISMULUI
Stop apartheidului!
L-ați ucis pe Biko!
- Ce se întâmplă? - Nu-i nimic grav. Nu te uita la ei.
Stop apartheidului!
De ce fac asta?
Fără apartheid!
Vino cu mine.
Ea e Mahree Bok. Trebuie sunați ai ei și aranjat să fie trimisă acasă imediat.
Mahree, Amanda e secretara mea. O să aibă grijă de tine.
- Te servesc cu ceva? - Nu.
- Dar îmi puteți spune ce se întâmplă. - Idiotul ăla s-a sinucis.
- Cine? - Biko, teroristul.
S-a omorât și americanii au luat-o razna. Stau afară de dimineață.
De ce s-a sinucis?
Cine știe ce-o fi fost în capul lui? S-o fi crezut martir.
Cert e că a murit, iar lumea se poartă de parcă suntem noi responsabili.
De asta te-am luat de acolo.
- Nu se știe cum o să reacționeze. - Cine anume?
- Cei la care stăteai. - Familia Dellums?
- Dacă nu ei, atunci vecini de-ai lor. - De asta m-ați obligat să plec?
Pe tine și pe alți șase elevi cu viză de studii.
- Mă așteptam să te bucuri că ai scăpat. - De ce anume să scap?
- Lasă, o să înțelegi când mai crești. - Înțeleg de pe acum. E o prostie.
Un tip se sinucide și credeți că sunt în pericol?
O să înțelegi când mai crești.
O să rămâi aici până vorbim cu ai tăi și pleci acasă.
S-au lămurit lucrurile.
Amnesty International a confirmat că Biko nu s-a sinucis.
A murit în urma loviturilor aplicate de polițiști.
- S-a scris despre asta? - În presa sud-africană.
N-au cum să scape basma curată!
Au loc demonstrații în fața ambasadelor Africii de Sud din toată lumea.
- Presa din SUA tace în continuare? - Nu, s-a terminat.
Stephen Biko a fost un activist ce a luptat pentru drepturile
majorității de culoare din Africa de Sud.
Moartea sa a stârnit demonstrații
în campusurile din New York, California, Georgia, New Jersey și aici, la Capitoliu.
În sfârșit, asta i-a făcut să nu mai tacă!
Trebuie să profităm de atenția presei.
- A mai pregătit un text! - E fata dv. la telefon.
Zi-i că o sun eu mai târziu.
A sunat toată ziua. Pare supărată. Linia patru.
Bună, puiule! E cam nebunie aici. Putem vorbi când ajung acasă?
- A plecat! Au luat-o pe sus! - Stai puțin!
- Au venit și au luat-o. - Cine a luat pe cine?
Oamenii de la ambasadă. Au luat-o pe Mahree cu ei.
Liniștește-te, scumpo. Dă-mi-o pe mama ta la telefon.
Ce mai e nou?
Nimic.
Am adus niște lucruri pentru festivalul panafrican.
Unde e prietena ta din Africa de Sud? În ultima vreme sunteți nedespărțite.
A plecat.
- De ce râzi? - Mă întrebam de ce i-a luat atât.
- Ce anume? - Să plece.
Eu și frate-meu am făcut pariu pe cât o să stea aici.
- Nu ne-am imaginat că o să reziste atât. - V-ați înșelat amândoi.
- N-a plecat de bunăvoie. - Nu?
- Nu. - Ești sigură?
Daniel, n-am chef de vorbă acum.
Bine.
În Africa de Sud sunt multe probleme, dar Mahree era prietena mea.
- Prietena ta? - Da.
- Vorbeați mult, nu? - Da, foarte mult.
Și te-a invitat vreodată să mergi la ea?
Nu a venit vorba.
Ți se pare normal? Două prietene din țări diferite…
Ea a venit să stea aici. Normal era să te invite și pe tine la ea.
Poate m-ar fi invitat până la urmă.
Știi cine e Stephen Biko? Negrul sud-african…
- Știu cine e. - Atunci știi și că a murit.
A fost ucis de polițiști.
Pentru că încercase să îmbunătățească viața negrilor.
Mă întreb ce părere are prietena ta.
Cât a trăit, Biko a fost un om important
pentru un număr mic de sud-africani negri și albi implicați politic.
După moarte a devenit un erou mondial. La funeralii au asistat mii de oameni.
Date fiind împrejurările în care a murit,
Biko ține prima pagină a ziarelor din toată lumea.
Membrii familiei lui Biko au sosit printre primii la înmormântare.
Soția lui a negat categoric
că soțul ei ar fi fost în greva foamei sau că s-ar fi sinucis.
Oamenii s-au strâns în fața tribunalului și au executat salutul Black Power.
Au strigat: „Ce-au făcut?” și „Puterea ne aparține!”
Alte știri…
Mahree, ți-am găsit dosarul. O să-i sun pe părinții tăi.
- Vrei să vorbești cu ei? - Da, sigur.
- Amanda, îmi aduci agenda, te rog? - Da. Uite, sună-i tu.
Spune-le că ai avion mâine la ora 06:00.
Formează zero. Îți face centralista legătura.
Alo?
Spune-le că ai avion mâine la ora 06:00.
Formează zero. Îți face centralista legătura.
- Centrala. - Convorbiri internaționale.
Vă fac legătura.
Convorbiri internaționale.
- Africa de Sud. - Numărul.
031…
Da. Vin imediat.
Domnule Dellums!
Stai liniștită, se rezolvă.
Sunt ca scaiul, nu scapi așa ușor de mine!
Sau ca ciulinul?
Ce-i cu luminile și cu muzica? Am ratat o înmormântare?
Hai să dansăm! M-am întors!
Ce e?
Ce s-a întâmplat? De ce s-au răzgândit?
Nu știi? Tatăl tău a venit la ambasadă.
Tata?
- Incredibil! Cum ai reușit? - Ambasadorul e un om pragmatic.
I-am amintit că moartea lui Biko și situația actuală din țară
afectează deja imaginea Africii de Sud,
iar răpirea unei fete de 13 ani n-ar face decât să înrăutățească lucrurile.
Cum s-o zice în afrikaans la „dezastru de imagine”?
Nu știu, dar a priceput ce i-am zis în engleză.
M-am simțit ca la închisoare. Iar afară parcă era război.
Polițiști, demonstranți, telefoane care sunau întruna…
- Bine că am scăpat de acolo! - Pot să vin la tine în vizită?
- Cum adică să vii în vizită? Sunt aici. - Când te întorci acasă.
În Africa de Sud?
Acolo locuiești, nu?
Pot să stau câteva săptămâni la tine? Sau câteva luni, să fac școala acolo.
Da, sigur.
Nu știu ce-a iscat nebunia asta.
- Stephen Biko. - Cui îi pasă de el?
Un terorist nebun care s-a sinucis.
Oricărui om cu principii îi pasă.
Nu s-a sinucis. A fost omorât de polițiști.
Cine ți-a zis?
Știe întreaga planetă. Uită-te la știri.
L-au bătut și apoi au încercat să mușamalizeze totul.
- Sunt niște lepre! - Nu e adevărat.
Tata nu e lepră!
- Zău? Întreabă-l cum a murit Biko. - Nu e nevoie să-l întreb.
Era un infractor de rând. Voi i-ați zice gangster.
Nu contează! Lupta pentru dreptate. La fel ca tata. Dacă eram fata lui Biko…
Nu știi ce spui! Habar n-ai cum e să fii în inferioritate numerică…
Față de negri? De cioroi?
Tu ai prieteni de culoare acasă?
Da, chiar am. O am pe Flora. E cea mai bună prietenă a mea.
E menajera voastră! Ar mai sta la voi dacă n-ați plăti-o?
Sau poate nici n-o plătiți. Poate e sclava voastră.
Greșești! Și nu spune asta despre Flora.
Cine greșește? Eu și restul lumii sau tu și sud-africanii rasiști?
Știi foarte bine că am dreptate.
De ce crezi că vă interzic autoritățile anumite cărți, filme și seriale TV?
De ce anume se tem? De ce le era frică să rămâi aici?
Dacă nu voiai să stau aici, trebuia doar să spui.
Fetele astea…
Nu am venit să te iau de la ambasadă ca să vă certați. Ce s-a întâmplat?
Piper n-ar putea să vină la mine.
Aș da orice să schimb lucrurile, dar nu pot.
Nu pot…
Nu poți schimba tu deciziile guvernului.
Nu guvernul nu ar fi de acord.
Te referi la prietenii și vecinii tăi?
Tot guvernul e de vină pentru atitudinea lor față de negri.
Toți au fost crescuți în acest fel, ca și părinții lor.
E un cerc vicios din care trebuie să ieșiți.
Și noi am trecut prin asta aici, în America.
Acum e rândul Africii de Sud.
Poate începând chiar cu tine.
I-am zis lui Piper că m-am simțit ca la închisoare la ambasadă.
Captivă și ignorată…
Nu mă asculta nimeni.
Nu e plăcut să fii la cheremul celorlalți.
Așa e.
Ați auzit de pasărea-țesător?
Nu mi-a plăcut zoologia.
E o pasăre mică și frumoasă din țara mea.
O prietenă mi-a zis odată o poveste despre ea.
O bună prietenă.
Mi-a zis că trăiește într-un cuib uriaș…
alături de multe alte familii.
Păsările sunt de diferite culori: negre, roșii, galbene…
Se ajută între ele și nu se ceartă.
Așa!
Da!
Asta vreau!
- Bună ziua! - Bună!
- Pentru tine. - Mersi.
Pentru tine… Și pentru tine.
Mersi.
- E drapelul libertății pentru negri. - Acasă e interzis.
Ia-l pe al meu.
Mulțumesc.
Haideți, că întârziem!
Marele președinte american Roosevelt spunea, acum mai bine de 30 de ani,
că își dorește o lume…
întemeiată pe patru libertăți esențiale.
Libertatea de expresie…
libertatea religioasă…
libertatea de a fi la adăpost de nevoi…
și, în cele din urmă, libertatea de a fi la adăpost de teamă.
Aceste libertăți ar trebui să fie universale,
dar în unele locuri sunt doar visuri
pentru milioanele de oameni care jinduiesc la ele.
Am o prietenă…
O nouă prietenă, din Africa de Sud.
Această prietenă mi-a povestit nu demult despre o pasăre aparte din țara ei.
Extraordinar nu e că-și face cuib, căci toate păsările cuibăresc.
Dar această pasăre își face cuib lângă alte familii.
Nu există legături de sânge între ele și au culori diferite.
Aceste păsări de culori și din familii diferite
conviețuiesc cu un țel comun.
Să se ajute între ele.
Lumea e formată din oameni.
Nu din rase, nu din etnii, nu din descrieri de la recensăminte,
ci din oameni vii.
Dacă există un lucru care ne caracterizează pe toți,
acela e nevoia disperată de libertate.
- Îți ducem deja dorul. - Și mie o să-mi fie dor.
- Ești o fetiță extraordinară. Numai bine! - Mulțumesc.
Gata, că pierzi avionul.
- Du-te! - Pa!
- Pa!
- Te simți bine? - Da.
- Bine… - Vreau să te întreb ceva.
În 1986, proiectul legii antiapartheid,
propus de congresmenul Ronald V Dellums,
a fost aprobat de Camera Reprezentanților.
Primele alegeri libere din Africa de Sud au avut loc în aprilie 1994.
Familia Dellums a fost de față.
Subtitrarea: Diana Lupu