Tohle je slunce. Tohle je měsíc.
Na téhle hoře z trávy je Země.
A tohle je naše babička.
Ach, to je ale nádhera.
Dobrý den, paní Jamadová.
Pane jo, ještě nikdy jsem neviděla takhle velkou a krásnou.
Pečuju o ni s láskou.
Co je to za druh?
Tohle je chryzantéma z Mino, tahle je širokolistá...
Ne, myslím tu housenku.
To netuším!
Ať je z tebe motýl, co si nezadá s žádnou s těchhle květin.
Maminko!
Taková je naše babička.
A tohle je moje maminka a já, Nonoko.
Nevím si rady. Co mám dnes uvařit?
Mám to! Rozhodnuto! Žena musí mít odvahu.
Co budeš vařit?
Předevčírem jsem vařila guláš.
Dneska ho pro změnu uvařím zas!
Co...?
A tohle je táta s mým starším bratříčkem.
A k čemu je všechno to učení dobrý, tati?
Takže, Noboru.
Nejde o to, jestli je k něčemu dobrý, nebo ne.
Učení, který vypadá, že je k ničemu,
nakonec přece jen může být k něčemu dobrý.
I když učení, který je k něčemu dobrý, občas není k ničemu.
A to, který je k ničemu, je občas k něčemu dobrý.
A když je k něčemu dobrý, pak nejde o to, zda je k něčemu dobrý, či ne.
Co to tady plácáš za nesmysly?
Takže je vlastně potřeba.
Takhle to je.
Kdyby byl táta chytrej a fešák
a máma byla kočka se super postavou a uměla by vařit,
a kdybych se narodil v bohatý rodině,
měl bych vlastně úplně jiný osud.
Být takový alespoň jeden z nich...
Co to plácáš za hlouposti?
Kdybychom se nevzali, tak byste se ty ani Nonoko nenarodili.
Stačí, aby jeden z nás nebyl, a ty bys neexistoval.
Tak to není.
Kdybych měl úplně jiný rodiče,
narodil bych se v mnohem lepší rodině.
Neučili jste se o tyčinkách a pestících?
- Bez semínka se plod neurodí. - Přesně tak.
Rodiče si vybírat nemůžeš.
Co? S tím teda nesouhlasím.
Přijde mi to nějaký divný.
Já jsem přece já, táta je táta a maminka je maminka, nebo ne?
Co tím myslíš?
Co jsem zač?
Odkud vlastně jsem?
Kde to jsem?
Kdo jsem? Co jsem zač?
Aha. Už to chápu.
Takže tatínek s maminkou se nejprve museli vzít.
Jak vidíte, Takaši a Macuko právě vyráží na cestu novým životem.
Všichni jim srdečně zatleskejme.
Macuko, Takaši, blahopřeji vám.
Ze srdce gratuluji
taktéž i rodičům a všem příbuzným.
Otevírá se před vámi skvělá budoucnost.
Vypluli jste na širé moře života,
do plachet vám duje příznivý vítr.
Přesně jak se říká, v životě jsi někdy nahoře, někdy dole.
Občas vámi vlny zmítají tak,
že se ocitnete až na samém dně.
Ale nemusíte se bát.
Pro člověka je někdy nesmírně těžké to přestát a překonat,
ale i ti nejhorší manželé to nakonec zvládnou,
když budou držet při sobě.
Proto se držte mé rady
a co nejdřív si opatřete dítě.
Při překonávání i těch nejhorších bouří
pro vás budou největší oporou právě děti.
Dnes si lidé myslí, že vychovávat děti je otravné a náročné.
Ale pečujeme o ně přece od nepaměti.
Děti dokážou dokonce vyrůst i bez rodičů.
Podpořme je, plazí-li se.
Choďme s nimi, když stojí.
Stačí, když je budeme s láskou chovat a ono to nějak dopadne.
Takto doceníte i svoje rodiče.
Možná jste si dřív mysleli, že vaši rodiče jsou otravní.
Ale pohlídají vám děti a občas jim koupí i nějakou tu hračku.
„Teprve s dítětem poznáš cenu svých rodičů,“ říká se.
Ale dnešní lidé toto přísloví zneužívají ve svůj prospěch.
I když, tak to asi má být.
Když s nimi budete dobře vycházet, získáte od nich pozemek nebo i dům.
Proto, Macuko a Takaši,
si odteď musíte svých rodičů vážit.
Jenom připomínám, že pozemek je napsaný na mě.
Poslyš, maminko, tenhle dům jsem postavil já.
Bez pozemku bys žádnej dům nepostavil.
Proto jsme ti neustále vděční.
Ale oceň, prosím, taky moji snahu.
Tvůj pokoj je na nejproslulejším místě v domě.
Ano, děkuji.
Ale to je přece samozřejmé. Dům stojí na mým pozemku.
A přestaň říkat, že jsi tenhle dům postavil úplně sám.
Nerad se opakuju, ale opakuju, že tenhle dům jsem postavil.
Přestaňte už, prosím. Oba dva. Že se nestydíte!
Přesně tak! Vůbec nechápu, proč se tak hádáte.
Ano, Noboru má pravdu.
Jednou ten dům bude stejně můj.
Mimochodem, víte, čeho byste se měli
během dlouhé plavby životem bát nejvíce?
Divokých bouří, nebo prudkých proudů?
Ne, spíš klidné vodní hladiny, bez vlnek,
když je jako povrch zrcadla.
Byť bude moře bouřit,
pokud budete jako manželé a rodina držet při sobě,
nějak to zvládnete.
V případě klidných vod je tomu jinak.
Vichr ustane,
vy si oddechnete a přestanete se k sobě strachy tisknout.
Jenomže pozor, Macuko a Takaši.
Pokud si v době klidu budete sobecky všímat jen sami sebe,
můžete jednou ztratit jeden druhého.
Nikdo si nikdy nevšimne, že se zezadu blíží strašliví žraloci.
A jak pak chcete řídit svou loď?
Vítr nefouká. A nevíte, kam loď směřuje.
I když se pokusíte společně veslovat,
doprava, doleva, doprava, doleva,
nikdy se na společném směru neshodnete.
Nakonec se dokonce začnete divit, proč musíte plout na společné lodi.
Vaší rodině bude hrozit, že se rozpadne.
- Tamhle zatoč doprava! - Jo?
- Tamhle doleva! - Dobře.
Doprava, doprava! Doleva!
- Tak kudy? - Jak to?
- Že by doprava? - Tak kudy mám jet?
KONEC HRY
Chyběl už jen malý kousek.
Teď my!
NEBEZPEČÍ ROZPADU RODINY
- Takhle je to hrozná oklika. - Na semaforech jsi měl odbočit.
- Musíme jet rovně! - Co to povídáš? Je to tamhle.
Tati, vážně je to tudy.
Ticho! Všichni mlčte!
Jedinej, kdo je zticha, je Nonoko.
Průšvih. Nejede s námi.
Kde je?
Proč nejede s námi?
Každopádně okamžitě zastav.
Ale kde jsme ji jenom mohli ztratit?
Noboru, nebyla náhodou Nonoko s tebou?
Když jsme s tátou čekali, než se vrátíte, ale...
Možná ji nebavilo čekat a někam se zatoulala.
Ne, pořád seděla na lavičce.
Děkujeme vám, že jste navštívili náš obchodní dům.
Omlouvám se za zpoždění.
Kde vězíš? Jak dlouho tu máme čekat?
Promiň, vůbec jsem to neměla v úmyslu.
Taky jsem si mohl jít něco koupit.
Teď už na moje sportovní potřeby nebude čas.
No jasně.
Určitě bude ještě tam.
Zapomněli jsme na ni, protožes mě celou dobu peskoval, že mi to trvá.
Na mě to nesváděj! Nemělas nás nechat tak dlouho čekat.
To je hrůza. V rozčílení jste všichni na Nonoko zapomněli.
Chudinka maličká.
Ale co to povídáš, mami? Jako bys tam nebyla s námi.
Přišly jsme pozdě, protože jsme pro tebe vybíraly kalhotky.
Bude zavřeno. Takhle se tam nedostaneme.
To od tebe nebylo hezké. Nemysli jenom na sebe.
Co kdyby se Nonoko něco stalo?
Co by se jí mohlo stát?
Mohl by ji někdo unést.
Je tak roztomilá. Je celá po mně.
Přestaňte si dělat legraci!
Jémine. Kéž by v takový situaci zafungovalo tamto?
- Co „tamto“? - To, co říkají všichni rodiče.
Je to věta: „Nikdy se nebav s cizími lidmi.“
Cože, takovýhle hlouposti učíte malý děti?
Jako byste říkali, že všichni cizí lidé jsou zloději.
Nonoko bude v pohodě. Ty její zuby...
Zákusek!
Já chci taky.
Ale jen kousek.
Fajn!
- Kousne každýho. - Troubo!
Nemohli byste nás pustit? Naši dceru možná unesli!
Nemůžeme ani zatelefonovat.
Teď už ne. Měli jsme tam zavolat předtím.
- Říkal jsem, kupte mobil. - Ty buď laskavě zticha!
Nonoko!
Ty ses ztratil?
Hm. Tak na někoho čekáš.
Na koho čekáš?
Bolí tě pusa?
Tak proč teda nic neříkáš?
Nesmím se s nikým bavit.
S nikým cizím. Chápeš?
Jasně.
To znám. „Nikdy se nebav s cizími lidmi.“
Tak ti to řekli?
Tak to jsi pašák.
Už nejsme cizí. Teď už se mnou mluvit můžeš.
Stala se mi šílená věc.
Mně se ztratil tatínek, maminka, babička a dokonce i bráška.
Taky se ti někdo ztratil?
- Hm. Maminka. - Jen maminka?
Ano, zmizela. A já nevím kam.
Vážně? Dospělí se ztrácejí nějak často.
Ale ztratila se ti jenom maminka. Brzy ji najdeš.
Promiňte!
Tohle je Tošio Kimura. Můžete vyvolat jeho maminku?
- Ztratil se? - On se neztratil. To jeho máma.
Tak to jo.
Takže Kimura, říkáš? A jak jménem?
Tošio!
Tošio Kimura.
Tak, chviličku tady počkejte.
A ty jsi kdo? Jeho sestra?
Ne. Nejsem.
Víte, mně se totiž ztratila celá rodina.
Nebohá ztracená kočička
Nebreč! Už jsme tady.
Co to povídáte? Odvedla si ji maminka?
To ale není možné. Maminka jsem já.
Opravdu?
Jak jste mohla vydat naši dceru někomu cizímu?
No, možná to nebyla maminka, ale někdo, koho znala.
Cože? Kdo to byl?
Jak to mám asi vědět?
Co když se za známou vydávala?
Ne, tak to nebylo, ta maminka ji sama oslovila jejím jménem.
- Její maminka jsem já! - Uklidni se! Co pak?
Moc se omlouvám.
Pak Nonoko s tou paní, jež tedy jen jako její maminka vypadala,
s radostnou tváří odešla z obchodu.
Ne... Kdo to jenom byl?
Nemohla byste Nonoko vyvolat?
A proč? Není to dlouho, právě odešly tímhle východem.
- Není tady. - Pojďte!
No tohle. Co je to za rodinu?
Tati, takhle rychle jezdit nemůžeš.
- Musím ho dohonit. - Koho?
To auto, co v něm jede Nonoko!
Jaký auto?
Ach jo! Vždyť ani nevíme, kam měly namířeno.
To bude dobrý.
Je to přece Nonočina známá, určitě ji dovede k nám domů.
To je fakt. Noboru má pravdu.
No jasně. Určitě to udělá.
Tak to pozor. Dnes přece nemůžete věřit nikomu.
Ale mami!
Přemýšlejte. Neměli byste to raději oznámit na policii?
- Na policii? - A co jim asi tak máme říct?
Co asi? Měli byste se jim přiznat.
K čemu?
Že jste opustili malé děvčátko
a nechali ho jen tak napospas ostatním.
Počkat! Nemá Nonoko klíč?
Jedeme!
Nonoko!
- Nonoko! - Nonoko!
Nonoko!
‪POČI‬
- Nonoko! - Nonoko
- Není tu. - To je snad jasný. Bylo zamčeno.
Prosím? Jamadová. Co si přejete?
Ach, to jsem ráda!
Děkujeme. Vážně moc děkujeme. Děkujeme.
Ano, jistě, víte, všude jsme ji hledali.
Moc se vám omlouváme.
Ano, hned si pro ni dojdeme.
Ne, za chvíli tam budeme.
Vážně, udělala jste jí i večeři?
To jste opravdu moc hodná.
Skutečně vám moc děkujeme.
Konečně jsem se dovolala. Právě dorazili.
Říkali mi, že si pro tebe hned přijdou.
Nezlobte se, teto.
To nic. Nic se nestalo.
A už se moc těším na to,
co mi vaši budou vyprávět, že se jim přihodilo.
„Podzimní večer.
Ten dokáže narušit jen humorné vyprávění.“
Bašó.
Obláčky plují oblohou, mořem modravým
Nějak už to s touhle příhodou dopadne
Jednoho dne se všechno vyvrbí
Příští zastávka Soudní dvůr.
Co? Jejda. Musím vystoupit!
Autobus na zastávce staví.
Jakže se ta zastávka jmenuje?
Nemačkejte tlačítko bezdůvodně.
GENIÁLNÍ HOSPODYNĚ
Koukej, začalo pršet.
Nechala jsem tam prádlo!
Jak to?
Co to povídáš?
Aha, už jsem ho sklidila.
Zapomněla jsi ho pověsit!
Nepotřebuješ něco koupit? Jdu do města.
Jo, něco jsme potřebovali.
Co to bylo? Co to...?
Takže nic nepotřebuješ, co?
Počkej. Co to bylo? Něco jako...
- Počkej! - Co je s tebou?
Co to bylo? Tak co to jenom bylo?
Raději už to vzdej, děvče!
Chleba!
Kup si ho sama!
Mami?
Půjčíš mi peníze?
Jsem doma!
Máma není doma?
Ha, nudle!
A vaří se i voda.
Pochutnám si, dokud tu nikdo není.
- Už jsi doma? - Co?
Schovala ses!
Co to...?
Je rozbitá zářivka!
To je špatný. Musí se vyměnit.
No tohle. Náhradní nemáme.
Můžeme ji nahradit jinou, kterou moc nepoužíváme.
Dobrá.
Na chvilku si ji půjčím. Horká.
Mámo, čaj!
- I já chci. - I já.
Já taky!
Nevidíte, že teď myju nádobí? Tak si pro něj dojděte sami!
Kámen, nůžky, papír!
Vezmi si šálek z odkapávače na nádobí.
Zbylé nádobí umyj, jo?
Co?
Prý k nám teď přijde pan Tanaka.
Cože? Co teď?
Musíme tu uklidit.
Au.
Fajn. Tohle sem. Tohle tam.
No tak, co to děláš?
Předstírejme, že děláme velkej úklid.
Tak. Ano, to je ono.
MANŽELSTVÍ V NAŠÍ DOMÁCNOSTI
Měla by být na kuchyňským stole.
Těžko. Není tam.
Podívej se pořádně.
Nechal jsem ji tam.
Ale tady není. Sakra, kam koukáš?
Úřední obálka, na který je červeně napsáno OKK.
Tahle?
No... Hm. Dobrá.
No tak, když tam není...
Čaj!
Na!
Dvacet let manželství. Nic nepředstírejme.
- Ještě noviny! - Až si je přečtu já.
To je něco.
‪POČI‬
Tatínku?
- Cestou, prosím, ještě nakup. - Co?
Salát, okurku, šunku, žárovku a pytle na odpadky.
- Napíšu ti to. Počkej. - To si přece pamatuju.
Salát, okurku, šunku.
Žárovku a pytle na odpadky.
Vidíš?
Nezapomněl jsem na nic, takže...
Salát, okurku...
Třeba...
Tak si vyber!
A ty už sis něco vybral, nebo co?
Jo. Pospěš si!
MENU
Dám si tedy Šanghajské menu.
Já taky.
Dvakrát Šanghaj.
- Jak to? Ty jsi ještě tady? - Cože? Jak „ještě“?
Copak si nemůžu, když mám volno, odpočinout?
Můžeš, ale vždycky přece chodíš hrát automaty.
- Dneska si dám voraz. - Ještě čaj.
K obědu bych si dal pšeničný nudle.
Dobrá.
Ne, raději si dám kafe. Čaj nechci.
Jo a... Ten záchod je nějakej špinavej!
Tak ho umej.
A ještě něco. Až půjdeš nakupovat, kup mi cigarety!
Vymejšlí jednu věc za druhou.
Maminko!
Kde jsi?
Hele, nevíš, kde je?
Šla hrát automaty.
Jak vidíte, v téhle chvíli jde skutečně o všechno.
To je Kuwata. Nadhodil a míček byl odpálen.
Nádherný odpal!
Vypadalo to, že se opozdil, ale provedl to skvěle.
Bravo hoši, tak se to divákům líbí.
Nyní je na řadě tým Giants.
Uvidíme, jak si s tou výzvou poradí.
Výborně, zrovna to začíná.
Tento hráč má opravdu skvělý odpal.
Zahrát míček od Kuwaty skutečně není snadné.
Provedl to vážně šikovně.
Zápas neskončil.
No tak. Moc jsem se na to těšila.
To ne!
Je to film!
Takhle se nemůže dívat nikdo.
Tohle je mnohem zajímavější.
Vyhrála jsem!
Hele, Noboru!
Zaházíme si?
JO
SBLIŽOVÁNÍ CHLAPŮ
VSTUP ZAKÁZÁN
Počkej.
Neměl by míček chytat otec?
Ty jsi otravnej syn!
Signál pro faleš,
míč s rotací a tohle pro přímej míč.
To je ale otravnej otec.
Jako že už byly dva auty...
Já jsem spíš typ hlavního nadhazovače.
Ti dva jsou ale otravní.
Co to povídáš?
V basebalovým týmu tě přece nikdy nechtějí nasadit.
Proto si to chci vyzkoušet. Aspoň takhle.
Dobrá. Jak si přeješ. Budeš hlavní nadhazovač.
Ale pořád jsou dva auty, a mety jsou obsazený.
Házej.
Krucinál!
Co to posloucháš, tati?
Když tohle budeš poslouchat, budeš líp konverzovat v angličtině.
Tak snadný to není.
Podle mých zkušeností...
Musíš se učit. Musíš se učit. Musíš se učit...
Učit!
Pak už do toho nemáš vůbec chuť.
Já nejsem ty!
Nedáš si trochu saké?
Tatínku!
Tak co? Hnusný?
Spíš je suchý.
- Cože? - Ty piješ!
Mizero!
Noboru!
- Noboru! - Ty!
Noboru?
Zaházíme si?
A proč?
No proč...
Utužíme náš vzájemný vztah.
To si ale nemusíme házet míčkem.
To je taky fakt. Ale...
Musíme pro to nejdřív vytvořit správnou atmosféru.
Netřeba. Je to otrava.
Ty dnešní děti... Krucinál!
Tak to je vážnej generační rozkol.
Sakra!
ZNOVUNABYTÍ OTCOVSKÝCH PRÁV
Noboru! Nedávej rýži do polévky!
Tak to být nemá.
Polévka se lije do rýže.
Něco bych chtěl poznamenat.
Něco se ti nelíbí?
Já to vzdávám.
Dívej se. Voda se lije do cementu.
Třeba...
- Hm... - Nešermuj tu s těma hůlkama!
Je to neslušný. Použij je, až se rozhodneš.
To je můj talíř, Takaši.
Pardon.
Nevracej zpátky, co jsi nakousl!
Vymysli mi téma na výzkum dle svobodné volby.
Co to plácáš?
Má-li to být svobodná volba, dělej, co chceš.
Jo, to je sice fakt, ale nic mě nenapadá.
Svobodná volba. Takže cokoli.
Jo. Cokoli.
Ale když můžeš dělat,
co chceš, tak je asi fakt těžký se rozhodnout.
Přesně tak.
Svoboda.
Svobodná volba. Jak a co udělat?
Vysněná svoboda.
Vytoužená svoboda.
A teď ji mám, přímo před očima.
Ale co mám udělat, nevím.
Z táty se stal filozof.
Nepřemýšlí spíš o tom, co bude dělat v důchodu?
OTEC JAKO VZOR
První sníh.
‪POČI‬
Sněží! Pojďte se vyfotit.
- Co? Proč jako? - Už nejste děti.
Zavři! Táhne sem.
Kde je foťák?
Přece v komodě v horním šuplíku. Kde jinde?
Není tu.
Proč ho nemáme na stálým místě?
Zrovna když je to napínavý...
„Záda odcházejícího muže v dáli. Schyluje se k dešti?“
Santóka.
ROČNÍ DOBY V RODINĚ JAMADOVÝCH
JAMADA TAKAŠI
Vše nejlepší do Nového roku!
ZAČÁTEK NOVÉHO ROKU
Připravit...
- Start! - Takaši, Takaši,
maminka, Macuko, Nonoko, Takaši,
Noboru, maminka, Takaši, Takaši, Macuko,
Takaši, Nonoko, Takaši, Noboru,
Takaši, Takaši, Macuko,
Takaši, maminka, Noboru,
Takaši, Takaši, Takaši, Macuko, Takaši,
Noboru, Takaši, Takaši, Macuko, Nonoko.
Takaši, Takaši, Takaši, Takaši, Takaši!
Je to 31 vteřin! Novej rekord!
Tak co, dobrý?
Na Tři krále.
- Čas se zvednout. - Tati, ten zbytek dortu.
- Colu, prosím. - Mandarinku.
A taky dolij petrolej do ohřívadla.
Děkujeme!
Jarní déšť.
Jsem na nádraží. Dones mi deštník.
Noboru, dones tatínkovi na nádraží deštník.
Proč já? Zrovna se učím.
Proč nejdeš ty? Není špatný se občas projít se svým mužem.
Dnes se nedokážu ani pohnout.
To bych neřekla.
Noboru! Jdi tam s tím deštníkem ty!
Pošli Nonoko.
Už ho nechci! Koupím si ho v obchodu!
Kup ještě 300 gramů hovězích žebírek.
Ještě to tak!
SLEVY
„Jarní sprška. Pláštěnka a deštník by mohly vyprávět.“
Bušó.
To je divný.
Noboruova ponožka,
Nonočino pyžamo a tatínkův bederní pás zmizely.
- Pyžamo a ponožka? - A bederní pás.
Počkat.
To znamená, že jsou...
To jsem si myslela.
Hotová černá díra.
SKVĚLÁ DVOJKA
Víš co? Dnes si asi objednáme suši.
To je zbytečný vyhazování peněz! Já je udělám a ušetříme.
To se mi povedlo!
Mami? Co to děláš?
Připravit suši není nic zajímavýho. Vyzkouším něco novýho.
A co jako? Co to teda bude?
Hovězí Storogo... Storano... nono... fono.
Nevař, co nedokážeš vyslovit.
No dovol?
Takže, hovězí Stroganov.
Ty to umíš říct?
Proč bych neuměla?
Hovězí Stronagav je přece hovězí Strona... gav... nav... gaf.
No to je jedno. Už to honem uvař.
No tak teda nic. A já se tak těšila na suši.
Hrůza. Nepovedlo se to.
Objednej suši.
NEJLEPŠÍ POMOCNÁ SÍLA V KUCHYNI
Ó, miso, volský oko, mořský řasy?
Takhle má vypadat pravá japonská snídaně.
Vážně? Vlastně máš pravdu.
To zbylo po Nonoko?
Včerejší polívka?
Zbylý řasy od oběda?
Trefils to přesně!
- Dnes se ti přihodí něco dobrýho. - To je blbost!
Tak ahoj!
Macuko?
Macuko? Kdy budeme obědvat?
Co to povídáš? Vždyť jsme před chvílí jedli.
Ty, mami, snad už nesenilníš?
- Já nevím, že by? - Jo. Měli jsme nudle.
Sakra!
- Hergot. Já je snědla sama. - Ty!
- Hm? Večeře? - Vařený maso.
Proč ho máme každej druhej den?
Vařený maso se zeleninou k zimě patří.
Pořádně se najezte.
Nakonec si to musíme uvařit sami.
Cože? Zase máme k obědu tenký nudle? Včera jsme je měli taky.
Měli jsme je i předevčírem. No a?
To nedává smysl.
Zejtra nemáme tenký nudle, že ne?
Že váháš! Jasně že jo! Podívej.
A na zahradě k nim máme hromady zázvoru.
ZÁZVOROVÉ RÁNO
Polívka se zázvorem je taky velmi dobrá.
Viď že jo? I když se říká,
že po zázvoru prý člověk zapomíná.
Vidíš? Zapomněl tu tašku.
Je sice natvrdlej, ale určitě se pro ni vrátí.
To je fakt.
Zapomněl jsem!
Zapomněl jsem si sundat pyžamo.
- Tak ahoj! - Ahoj!
Ať se ti dnes daří!
Tak ahoj!
Boty!
- Koukej, mami! - Pozor!
Tati!
Co tady vyvádíte?
- Ujede mi to! - Jdu pozdě!
A dejte na sebe pozor!
Ahoj mami!
Ahoj! Měj se!
Ach jo. Ani za sebou nezavřou dveře.
A co je tohle?
Nonočin oběd. Zapomněla ho!
Stačí jí ho v poledne vzít.
To je pravda, ale...
Dobrá. Hodím jí ho cestou na nákup a k doktorovi.
Děkuju. To bys mi moc pomohla.
- Tak já běžím! - Ano. A děkuju, mami!
No tohle?
A sakra! Zapomněla si peněženku i zdravotní průkaz.
Však se pro to vrátí.
Na chvíli to tady pohlídej.
Průšvih! Nechala jsem na sporáku konvici.
‪POČI‬
Paní Jamadová, nesu vám balík!
Nejsou doma?
No, někdo tady je. Paní Jamadová!
- Pozor! - Paní Jamadová!
No tohle? Já to vypnula?
- Copak? Někdo vás vykradl? - Co?
- Koukejte! - Co?
Promiňte.
Tady to máte.
Mockrát děkuju.
- Vaše razítko. - No jistě, promiňte!
Ach jo.
Kde jenom je?
Paní Jamadová, máte ho vzadu ve druhé zásuvce.
Aha. Děkuju.
- Tak na shledanou! - Děkujeme.
Už jsem tady. Předala jsem Nonoko oběd.
Mami, je to možný? A já myslela, že jsi šla nakupovat.
Jasně! No jo!
Ach jo!
Přejedli jsme se zázvorem, nebo co?
VÝČITKY
Co to?
Že by Mahler?
Paní Jamadová má ráda klasickou hudbu?
UMĚNÍ JE PRCHAVÉ, ŽIVOT DLOUHÝ
Ach, už rozkvetly.
To je krása. Kolikrát ještě uvidím tyhle sakury kvést?
- Co to povídáš, mami? - Je ti teprve 70.
Ty máš hloupé řeči.
Takže myslíš, že ještě tak třicetkrát?
Mami? Můžeš dojít zaplatit daně?
Nech to na mně.
U okýnka na poště. Je to jasný?
To já přece vím! Nejsem malé dítě.
Způsobila jsi pěknou kalamitu, děvče. To ti povím.
POŠTA
Už začínám být vážně senilní.
Tak zatím ahoj.
No jo, tak se měj! Ahoj!
Strčila jsem to do schránky!
Ahoj Šige.
Jsem moc ráda, že jsi za mnou přišla.
Doslechla jsem se, že tě zničehonic odvezli do nemocnice.
Já ani nevím, co se stalo.
Bylo to tak náhlý. Posaď se.
Podívej.
Ano.
- Vidíš? - Co?
Myslím toho chlapa, co sedí u protější postele?
- Co? - Představ si.
Ten chlap s tou ženskou zahejbá ženě.
Cože, vážně?
To přece...
No jo.
Já je odsud pozoruju. Jsou pěkně podezřelí, fakt.
Opravdu?
Tak co? Nemám pravdu?
Tohle je speciální pokoj.
Leží v něm ten radní,
co ho nedávno obvinili z braní úplatků, víš kterej?
Občas se sem chodím nadýchat čerstvýho vzduchu, je tu hezky.
Tak co? Ty nudle jsou dobrý, co na ně říkáš?
Máš pravdu.
Ale ta zdejší káva je doslova strašná. Nedá se to pít.
Jo a mimochodem, poslyš, co ti vlastně je?
Šige!
„Žádné známky blížící se smrti ve zpěvu cikád.“
Bašó.
Co? Mami?
Nechceš si rozsvítit?
Ani jsem si nevšimla, že se setmělo.
Tak jo.
Hele, Noboru, proč nevypneš tu lampičku?
Já nespím, mami!
ROKY PŘIBÝVAJÍ SNÁZE NEŽ ROZUM
Kruci. Ještě pět předmětů. Chce se mi spát.
Poslyš, když si vlezeš do horký vany, tak se probereš.
No tak!
Tak co?
Probral jsem se!
Dobrá! Jdu na to!
Jdu na to!
Jdu na to.
Jdu na to...
Ten kluk je jako ty nudle. Taky se rozvařil.
Hlavně to nesmíte vzdávat.
Při požáru rozhodne prvních pět minut.
Ovšem během testu posledních pět minut.
Tak a konec! Vyberte písemné práce, prosím.
POLOLETNÍ ZKOUŠKA
Paní učitelko!
Tanakovi se udělalo špatně, šel do ošetřovny, že?
No a?
Neprodloužíte nám o to čas?
Neprodloužím.
- Odnes to do skříně v prvním patře. - Dobrá.
Noboru se učí, až se z něho kouří.
Jo, dnes ve škole psali poslední testy.
Dopadl katastrofálně.
Jak to uděláme? Musí chodit na doučování.
Potřebuje učitele?
Potřebuje, je po mně.
To je fakt.
Hele, a nebude to moc drahý, co myslíš?
Student ze státní školy bere za dvě hodiny týdně 30 tisíc.
Cože?
Budu ho učit já. Dej mi 30 tisíc.
Ne, já. Stačí mi 20 tisíc.
Budu se snažit sám! Deset tisíc je v pohodě.
To je hrůza. Takhle se nikam nedostaneme.
„Chobotnice chycená v nádobě
sní svůj pomíjivý sen
o letním měsíci.“
Bašó.
Hurá!
Jsem doma!
POČI
Koukej, čokoláda!
Mami! Kde jsi? Bráška koupil čokoládu!
Dostal jsem ji. Dárek na Valentýna.
PUBERTA
- Ne! Nejsou tu, nejsou! - Ahoj!
Nonoko, kam zmizely ty sušenky?
Snědla jsem je.
Co?
Chtěl jsem je dát jedný holce za čokoládu.
- Cože? Ale... - Jaký „ale“?
Byl tam jen zbytek, máma už polovinu snědla.
Máma snědla půlku?
Co je?
Krucinál.
Nevzal jsem si deštník.
Jamado!
Já ti ho půjčím.
- Vážně? A co ty? - To je dobrý.
Tanako! Já jsem si zapomněla deštník.
Opravdu? Tak hlavně, ať nenastydneš.
Dal mi košem.
Ne!
- Vrať mi ho! - Najednou ti je dobrej!
- Já ti ho jen půjčila. - To je milý.
- Vrať mi ho! - Říkám, že ne!
To je ale divný rande, co?
Nakamuro!
Jdeš zmlátit učitele nebo co?
Nesmysl. Jdu mu říct, že jsem zvládl přijímačky.
Tak jsi to dokázal?
- Pane učiteli! - Nemusíte utíkat.
- Nakamura už přece... - Pitomci!
Já jenom hledám jeho třídního.
Jamado, Jamašito!
Koupíme si hanbatou literaturu?
HITOMI
NAHOTINKY
DÍVKY
Ahoj!
No teda!
To je náhoda!
Co?
„Bosenské drama“. Kupuješ si pěkně náročný knížky.
No, protože... Japonsko je součástí velkýho světa.
Někdy mi půjčíš. Ahoj.
To je ale tragédie.
Jsem doma.
Noboru!
- Máš učebnici? - Jo.
Dala jsem ti na ni tisíc jenů.
Ukaž mi ji.
F1 PRO DRUHÝ STUPEŇ
Co to je?
„Vše o Formuli 1 pro školáky“?
No a co? Zlepším si díky ní angličtinu a zeměpis.
Blboune.
Nekoupila jsi mi kdysi knížku
Naučte se psát s Krtečkem pro tříleté. Koupila! Vzpomínáš?
Bráško! Volá ti nějaká holka!
Co?
Haló, prosím?
Jo, to jsem já.
Běžte pryč!
Ne, promiň. Nic se neděje.
Hm, máš pravdu.
Jak mohl s tímhle obličejem sbalit holku?
- To je jeho holka? - Zčervenal.
Hm, dobře.
Tak ahoj.
Buší mu srdce.
- Není to arytmie? - Cože? Ukaž.
Myslíš, že se naštval?
Asi ano, to proto, žes na něj byla ošklivá.
Ani ty ses nechovala jako skutečná matka!
Pink!
BŘEZEN
„Do slivoňové vůně náhle začne svítat. Na horské stezce.“
Bašó.
ROČNÍ DOBY V RODINĚ JAMADOVÝCH
- Jsem doma! - To je dobře. Ahoj!
Dlouhé podzimní noci.
Mám hlad.
Co je k jídlu?
Hned to bude.
Banán, nebo perník?
Sakra, kdo by si chtěl dát perník pozdě v noci,
a navíc unavenej z práce?
Tak tady máš banán.
Přeskočilo ti? Kdo by chtěl nějakej banán?
Na.
Ech.
„Otoč se ke mně.
I mně je smutno. Za podzimního stmívání.“
Bašó.
Maminka má rýmu a leží.
Večeři si objednáme.
- Já chci řasy. - Já taky.
A já chci lososa.
Co si dáš, maminko?
Já mix menu.
Jdu pro to!
- Počkej! - Co?
A já si dám smažený krevety.
JÍT SVOU CESTOU
KROKETOVÝ TURNAJ
A je to!
TURNAJ V GATEBALLU
Babičko! Zadržte!
Co to tu děláte?
Co? To je přece jenom...
GATEBALL 22. ČERVENCE
Ať je to prázdné, budou se tu lepit plakáty.
Probíhají volby.
Ale tady pod tím byl...
AWA JOIČIRO
...jen tenhle chlápek, vidíte?
To... to... to...
Pan zelinář Saburó!
Ale v tomhle rajonu uklízím já!
Cože? To jsi ty, Šige?
Jsme dobrovolníci. Můžeme uklízet spolu.
Ty uklízíš tady, a já tady.
Nepřekračuj čáru!
Já zírám. Je stejná jako před šedesáti lety.
Ach jo! Zapomněla jsem vynést odpadky.
Bude je muset roztřídit.
Proč roztřídit? Všechno to je hořlavý odpad.
Vyhoď to do koše na nádraží.
Noboru v parku,
- Nonoko v obchodu. - Co?
- To se nedělá! - Ale proč? Je to skvělej nápad.
Jdeme!
Tak ahoj!
Au!
Tvoje matka uklízí dobrovolně v parku
a ty tam budeš vyhazovat odpadky?
Nevyhazuju, dávám je do veřejných odpadových košů.
To se nesmí! To nevíš?
Mami! No tak!
ZASTÁNCE SPRAVEDLNOSTI
Promiňte!
Spadl nám tam míček.
Myslíte tenhle novej?
Nebo spíš tenhle ten gumovej?
Ten gumovej.
Mluvte vždycky pravdu. Lhát se nemá.
Fajn.
Dám vám i tenhle.
Děkujeme.
Promiňte, včera nám k vám spadl míček.
- Ale nebyli jste doma. - Já o žádným nevím.
Tak děkujeme.
To je divný. Bylo to určitě tady.
Prosím, můžeš Kikučiho požádat,
aby ten novej míček vrátil?
Podívej, takové neštěstí!
To máš pravdu. Chudinka malá. Je celá zvadlá.
Nemyslím tu kytku. Stala se tu nehoda.
Jo, takhle.
Prý to byl motorkář.
Ubohý svodidlo. Takhle ho zničit.
Ale mami!
No, nejvíc líto mi je rodičů toho mrtvýho.
Takovej rámus! Motorkářskej gang?
Shlukujou se u parku.
Ty odpadky tam určitě odhazujou oni.
- Jdu jim vynadat. - To je nebezpečný, mami.
Nedávno zabili důchodce, co jim šel vynadat.
MOTORKÁŘSKÝ GANG ZABIL DŮCHODCE
To je pravda.
Takhle to bude ještě horší.
Maminko, kam takhle chcete jít?
Říká, že jde vynadat těm motorářům. Neposlouchá.
Tatínku, zabraň jí v tom ty.
Ta helma je památeční. Ještě ze stavby našeho domu.
Tu ti nepůjčím.
Opravdu? To je pech.
Ano, je to škoda. A nechoďte tam.
Nedá se nic dělat.
Nasaď si ji a jdi tam pěkně ty.
Co? Proč já?
Nejsou to takoví lotři.
Stačí jen chvilku počkat, odjedou sami.
Jestli to nejsou lotři, tak se jich nemusíš bát.
Domluv jim jako pořádnej chlap. Jsou to proti tobě cucáci.
Pořádnej chlap?
Mami, prosím tě.
Aha, už to mám. Zavoláme policii.
To si ty děti nezaslouží.
Dělaj kravál, jo, ale aby hned měly záznam...
V trestním rejstříku?
Vidíš? Už odjeli.
Určitě?
A jsou zpátky!
Spoléháme na tebe.
Tak já to teda jdu obhlídnout.
Dávej na sebe pozor, tatínku.
Hoši, promiňte.
Co je, chlape?
No, už je dost pozdě.
A co má bejt?
- Máš s tím snad problém? - Ne.
Vyslechněte mě. Prosím.
Problém nemám. Chci vás o něco požádat.
To zní zajímavě.
Tak sem s tou žádostí!
Nemohl bys aspoň vypnout to světlo?
Dobrá. Tak o tohle jsi mě chtěl požádat?
Ne.
O tohle ne? Tak co chceš?
Svě, svě, světluško
Pojď za námi maličko Tahle voda sladká je
Svě, svě, světluško
Pojď za námi maličko Tahle voda sladká
Co je to za báby?
Maminko, jsi v pořádku?
Hele, jaká bába?
Chlapče, koukej už raději vypnout to bublání! Všem to vadí!
Maminko, tak s těma primitivama nemluv.
Kdo je u tebe primitiv?
Podlamujou se mi kolena.
Chlapče, ty máš ale krásnej hlas.
Maminko...
Jemináčku. Obličej a tělo máš taky úžasný.
A když zařveš, tak všichni hned zmlknou, co?
Co tím chceš říct?
Jde z tebe strach.
Tenhle chlápek taky hned zmlknul, co?
- To je jasný. - To ano.
Když zařveš, všichni zkoprní jako žába, na kterou zírá had.
Ale okřikovat lidi a rozkazovat jim,
musí být určitě dost zábavný. Mám pravdu?
Docela jo.
V tom případě, využiju svou zlobu a staň se zastáncem spravedlnosti.
Cože?
Nemáš rád zastánce spravedlnosti? Superhrdinu na motorce?
- Jak mám znát něco tak starýho? - Aha. To je fakt.
To už asi dneska nefrčí.
Když se děje nějaká nepravost, všichni dělají, že nic nevidí.
Ale ty bys to dozajista dokázal. Protože se ničeho nebojíš.
Někdo například vyhodí z auta cigaretu nebo prázdnou plechovku.
Ty na něj pořádně zařveš a donutíš ho, aby to sebral.
Nebo se ve vlaku roztahuje a ruší ostatní nějakej mladík.
No a ty ho laskavě plácneš po rameni.
Každej udělá, co budeš chtít.
Všem uděláš obrovskou radost.
A potom ti budou tleskat.
Je to moc příjemnej pocit, když ti lidi děkujou, to mi věř.
Taky bys mohl vystrašit místní chuligány, chlapče,
anebo občas sebrat nějaký peníze mafiánům.
Tak co? Poslechneš bábu a stane se z tebe zastánce spravedlnosti?
Je to určitě mnohem lepší,
než tady rachotit s tímhle zrezivělým pekáčem.
Ty bláho, tý babce přeskočilo.
Nestaneš se jím?
To mě mrzí.
Máš takový urostlý tělo a pěknej hlas.
Jedeme pryč.
Přemejšlej o tom zastánci spravedlnosti!
To jste tu zapomněli.
Asi se to nepovedlo.
Maminko!
Noboru! Nonoko!
Mamii!
- Tyjo! - Tyjo! To je Jezdec s maskou!
POZOR, ŠKOLA
Jezdec s maskou!
- Ušetři nás. Prosím. - Milost.
- Mami! - Mami!
Noboru!
Nonoko!
Děkujeme, tajemný jezdče s maskou!
„Jak kruté! Pod přilbou saranče.“
BAŠÓ
Ahoj.
Přinesl jsi ten deštník?
Macuko, tvůj manžel se vrátil unavený z práce.
A to první, na co se zeptáš, je, jestli přinesl deštník!
Co to má bejt?
No tak dobrá. Ahoj. Vítej doma.
A co ten deštník?
Zapomněl jsem ho.
POČI
Ahoj!
Koukej! Dneska jsem ho nezapomněl.
To koukáš, že jo?
Co? Co je? Něco se ti nezdá?
Tatínku, ale dnes jsi šel do práce bez deštníku.
Hm?
VEDOUCÍ JAMADA!
- Koupil jsem zákusky. - Co?
To se stává málokdy, tatínku.
No tak se přiznej. Že ty jsi něco provedl?
Cože?
Ale no tak. Nebuď taková.
Buď ráda, že ti Takaši něco koupil.
Přesně tak. A mám i pudink.
To už je podezřelý!
Nonoko! Noboru! Pojďte sem! Tatínek vám koupil zákusky!
Kde je táta?
Na služební cestě.
Ale má tady tašku.
Pro pána! On si ji tady zapomněl.
I šálu a lítačku.
Jak to?
Říkal, že pojede brzy ráno! Tatínku!
Tatínku!
VEDOUCÍ JAMADA!!!
Takže máma zaspala.
- To je průšvih. - Co?
Prostě se probudila pozdě, tak si myslela, že už je táta pryč.
Aha. Jasně.
Tohle a ještě tohle, a tu tašku.
Tak, a je to. Sakra.
- Honem, pospíchám. - Ještě tašku, rychle.
- A ještě tohle. Na, dělej! - Tak já letím.
- Ahoj, tati! - Ahoj, tati!
Šťastnou cestuu!
Když máknu, stihnu to.
ALKOHOLICKÉ NÁPOJE GOTO
Není vám něco?
Telefon...
Haló, udělalo se mi zle.
Eh...
nemůžu dýchat.
Ano. Ne, půjdu tam...
Pokusím se tam dopravit.
Vyřiďte to klientovi.
Ano. Je mi to líto.
Mírná horečka.
Nezůstaneš doma?
Ať to není ještě horší.
V práci tě totiž nikdo opečovávat nebude.
To je fakt.
Prodloužím si víkend.
To ano. Určitě to tak udělej.
Není špatný si občas doma v klidu odpočinout.
Copak, co se stalo?
Ve chvíli, kdy jsem se rozhodl, že si vezmu volno, se mi udělalo líp.
Asi do práce přece jen půjdu.
Dávej na sebe pozor.
Nyní si vyslechneme blahopřejnou řeč pana Jamady.
Tatínku, tady máš tahák. Na!
Strachy sotva leze.
Dnešní den je opravdu šťastný.
CELER, OKURKY, ŽEBÍRKA 300 G, PYTLE NA ODPAD, ŽÁROVKA
Člověk nikdy neví, co ho v životě potká.
Takže.
Až do teď to vypadalo, že se vše daří podle plánu.
Ale pak vás najednou někdo srazí až na dno.
Ovšem,
nejhorší je, že je to ten, na koho jste nejvíc spoléhali.
Tím myslí tebe.
Ale, Ičiró, Kazuko.
Člověk musí přijmout život, jaký je.
Když ho takto dokážete přijmout,
tak ať se stane cokoli, neztratíte naději.
Nic vás nezlomí. O tom to je!
Chce se... rozejít.
I ty nejhorší věci,
pokud nejsou provedeny se zlým úmyslem,
se nakonec dají odpustit.
Ano.
Jinak bychom nedokázali dál žít.
Pane jo, dostal se do ráže.
Když si řeknete, že se nedá nic dělat,
nic s tím nenaděláte, není to nic špatného.
Je to naopak naprosto nutné.
Hlavně pro zdravý a šťastný chod rodiny.
Abyste se vypořádali se vším, co vás potká.
Ať se vám přihodí cokoli,
i když to může znít divně, říct si, že se nedá nic dělat,
je někdy asi jediná cesta, jak se z nepřijatelné situace dostat.
Změnila jsem na Takašiho názor.
Stal se z něj opravdovej chlap.
No, ale... Prostě, já... No...
A proto, Ičiró, Kazuko,
ze srdce vám ke sňatku blahopřeji.
Buďte na sebe hodní
a držte vždy při sobě.
Když jsem se zamilovala
Miláčka jsem se zeptala
Jak bude nám, jak bude nám Dobře se pomějem?
Qué sera, sera
‎Jak dál, to se uvidí
Co budoucnost nám připraví
‎To nikdo neví
Qué sera, sera
Když se z tebe stane skinhead, nebude poznat, že plešatíš.
Nech mě na pokoji!
Nechceš si udělat zubní protézu?
Nech mě být!
Nechte už toho, oba dva!
Jestli ještě trochu ztloustneš, tak se tvoje tři špeky spojí v jeden.
- To je fakt. - Cože?
Vidíte, co děláte? Jdete tomu dítěti špatným příkladem.
Neslyším kvůli vám televizi!
Pochopil jsem, proč v naší rodině vládne mír.
Protože jste všichni tři trhlí. Jeden trhlejší než druhej.
Cos to řekl?
Kdyby jeden z vás byl normální,
narušilo by to celkovou rovnováhu!
Qué sera, sera
Jak dál, to se uvidí
Co budoucnost nám připraví
To nikdo neví
Qué sera, sera.
PŘEDSEVZETÍ
Slečno učitelko, jaká máte předsevzetí?
- Chcete se vdát? - Změnit zaměstnání?
Vy jste ale otravní.
Podívejte.
„Nepřepálit to.“
Dělat věci akorát.
Qué sera, sera
Jak dál, to se uvidí
Co budoucnost nám připraví
To nikdo neví
Qué sera, sera
Dneska už sama děti mám
A ty se mě vyptávají
Až vyrostu, čím se stanu?
Peněz dost mít budu?
Que sera, sera
Jak dál, to se uvidí
Co budoucnost nám připraví
To nikdo neví
Que sera, sera
Jé, paráda! Jsme tam všichni. Podívej.
Vážně? Ukaž mi to.
- Jsme tam malí. - To je samolepka.
- Máš tam velký oči a velkou pusu. - Je to legrační.
Půjdeme se někam najíst, nebo co?
- Dala bych si řízek. - A já pizzu.
- Krevety v těstíčku. - Špagety!
Ticho! Jídlo vyberu já!
„JARNÍ MOŘE. CELÝ DEN SE ZVEDÁ A ZAS KLESÁ.“
‪BUŠÓ‬