www.SweSUB.nu - För bättre texter
Tod och Georges pappa hämtar dig 15.30. Bussen till flyget går 17.00.
Funkar det med min resväska?
Den där måste få vara kvar.
Den klarade förra resan utan att planet kraschade-
-så jag tänkte att den måste sitta kvar på väskan.
-Det ger tur. -Hur kan du få för dig nåt sånt?
Jag lever ju fortfarande.
Så du är 17 år, och ute på vift.
Klassresa med kompisarna till Paris, tio dagar på vårkanten.
Passa på att leva loppan. Du har hela livet framför dig.
Jag hjälper dig med väskan, Hitchcock.
Carter, ditt svin!
Du glömde det här på bussen.
Hej, Christa. - Hej, Blake.
-Vad håller du på med? -Han är bäst.
-Har ni allt, killar?. -Ja då, pappa.
-Betyder det att det är dags att åka? -lngen aning.
-Här får ni att dela på. Ha så kul. -Tack, pappa.
Vi skulle dela, var det.
-Ta hand om dem ordentligt. -Ja då.
Jag trodde inte att nåt kunde se värre ut än mitt skolfoto.
Vad fan vill han?
"Här på flygplatsen är tiggeri förbjudet."
Döden är inte slutet.
Det blir det för dig om du trakasserar mina elever.
Jag måste ställa några frågor. Har ni packat väskorna själv?.
Har ni haft era ägodelar under uppsikt hela tiden?
Mr Browning?
Har ni tagit emot några paket från okända?
Samma som er födelsedag. 25 september. 09/25.
Er födelsedag är densamma som avgångstiden.
Pappa sa att vi skulle dela på pengarna. Ge mig lite.
Sluta!
-Tack. -Var så god.
Vi går och skiter.
Gör det själv.
Vi ska sitta på ett plan i sju timmar.
Toaletterna är ventilerade garderober, på sin höjd.
Plötsligt vill din kropp göra sig av med flygplansmaten.
Du måste lägga en kabel, och direkt efter dig går Christa eller Blake in.
Vill du att de ska förknippa dig med kväljningskänslan de får?.
John Denver.
Omkom i en flygolycka.
Tack för ert tålamod.
Vi börjar nu ta ombord de första på flight 180 till Paris.
Nån som har sett Billy Hitchcock?.
Gå.
Gå på.
Det gjorde ont.
Gud vore jävligt taskig om han lät det här planet störta.
Riktigt jävla taskig.
Hej. Hur är det? Jag ska sitta här.
Kan du byta plats med Christa?
Gärna, om jag inte hade problem med blåsan. Jag har urinvägsinfektion.
Vi frågar Alex.
Kan du byta plats med Blake?
Hon frågade Tod, men han hade problem av nåt slag.
Snälla?
Du är bara för gullig. Tack, Alex.
Det var så lite.
Trodde du att vi skulle få bröst-knulla dem över Grönland?
På grund av dig måste jag sitta här och kolla på Stuart Little.
Tack för det. Du är verkligen bussig.
Förlåt att jag är sen. Jag ska sitta där.
Alex?. Kan du byta plats med Blake?
Hon frågade Tod, men han hade problem av nåt slag.
Vad är det?
-Har det hänt nåt? -Vad fan är det med dig?
-Planet kommer att explodera! -Håll käften!
-Om det här är ert sätt att skämta... -Det är det inte!
Planet kommer att störta!
-Vi kör ut er om ni fortsätter. -Jag kör ut mig själv!
Det där är min plats.
Alla som står i gången lämnar planet.
-Sitt kvar på era platser! -Planet kommer att störta.
Kolla hur det är med honom.
Jag har inte gjort nåt!
lngen går ombord igen. Det är mitt beslut.
Vänta. Snälla. Jag har 40 elever som ska till Paris.
-Jag har inget annat val. -Jag ber om ursäkt för Alex.
En av oss måste vara med ombord. De får inte åka utan...
En av er kan gå ombord.
Larry!
De låter bara en av oss gå ombord. Vi andra kan åka 23.10.
-Jag stannar. -Nej, du är bättre på franska än jag.
Jag var på toa, och låset hade fastnat... Jag har inte bråkat!
Fan också.
Dina föräldrar är på väg.
-Berätta vad som hände. -Jag såg det.
Jag såg det på startbanan. Jag såg det lyfta. Jag såg marken...
Hela kabinen börjar skaka, vänstra sidan exploderar, och sen hela planet.
Det var så verkligt.
-Har du sett många plan explodera? -Du måste ha somnat.
Vi missar en halv dag i Paris bara för att Browning drömmer mardrömmar?.
-"Planet kommer att explodera." -Fan ta dig.
Enda resan du kommer att göra är till sjukhuset!
Där åker de. Här stannar vi.
-Du ska få betala för resan. -Jag önskar att du vore ombord.
Ni tittar så anklagande på mig.
Det var inte mitt fel.
Var det nån som klarade sig?
Hur ska jag kunna veta det?
-Tror ni att jag är nån sorts... -Han håller inte på med svartkonst.
Howard Seigel, Transport- och Säkerhetskontrollen.
Era familjer är på väg hit.
Finns det nån som behöver läkarvård eller hjälp av en präst?
Vad hände? Var det nån som klarade sig?
Orsaken till explosionen är ännu inte fastställd.
Myndigheterna är på plats. Räddningstjänsten är på väg.
Ursäkta mig. Agent Weine och agent Schreck. Från FBl.
Jag vet att det här kommer att kännas jobbigt-
-men vi måste förhöra er medan ni har händelserna i färskt minne.
Era iakttagelser blir ovärderliga vid en eventuell brottsutredning.
Du sa: "Hör på mig. Planet kommer att explodera vid starten."
Hur visste du det?
Jag fick en föraning, en konstig föraning.
Tog du lugnande innan du gick ombord? Sömnmedel, narkotika...?
-Tar du några tabletter?. -Nej.
Jag såg det.
Jag såg det hända. Jag såg planet explodera.
Hade det nåt samband med att du sa att du önskade att Carter var ombord?
-Nej. -Varför sa du så, då?
-Jag trodde inte att det skulle hända. -Varför gick du i så fall av planet?
Min bror, George, sa åt mig att hålla ett öga på Alex.
Så han stannade kvar ombord och...
Han sa åt mig att gå av planet.
Larry sa åt mig att gå ombord, men jag ville att han skulle gå ombord.
Jag skickade i väg honom.
lngen tvingade dig att gå av planet.
Och du var inte kompis med dem som gick av.
Så varför gick du av planet, Clear?.
För att jag hörde vad Alex sa.
Och jag trodde honom.
Där är han.
Tack för skjutsen.
Det här är de första spillrorna som spolats iland från flight 180-
-som exploderade strax efter starten från JFK-flygplatsen i New York.
Det finns inga överlevande, vad vi vet.
Kustbevakningen och räddnings- tjänsten fortsätter sitt arbete-
-medan jet bränslet ännu brinner på havsytan.
Myndigheterna ser pessimistiskt på möjligheten att hitta några levande.
Alla 287 ombordvarande befaras ha omkommit.
Bland resenärerna fanns en klass på 40 elever och 4 lärare-
-från Mount Abraham-skolan, på väg till Paris på studieresa.
Flera elever fick lämna planet strax före avgång.
Men utredarna är förtegna om orsaken till detta.
Personal från FBl har anlänt till flyg- platsen för att påbörja utredningen.
Ögonvittnen på flygplatsen rappor- terar att de såg planet explodera.
lnget annat flygplan fanns i närheten.
Flygledarna på JFK bekräftar ögonvittnenas uppgifter.
Efter explosionen regnade det ner spillror över Atlanten.
Men utredarna vill ännu inte bekräfta dessa uppgifter-
-då de tror att de ska få veta mer...
Det har nu gått 39 dagar-
-sen vi miste våra 39 älskade vänner och lärare.
För varje dag som går utan att man hittar en förklaring till olyckan-
-frågar vi oss själva: "Varför?. "
l Predikaren står det: "Ty människan känner inte sin tid"-
-"lika litet som fiskarna, vilka fångas i olycksnätet"-
-"eller fåglarna, vilka fastnar i snaran."
"Som dessa, så snärjs också människors barn"-
-"när olycka plötsligt faller över dem."
Och innan smärtan kan läka, innan vi kan fly närvaron av död och tid...
...måste vi sörja och hylla dem med denna minnesstund.
Du tycker väl inte att jag är skyldig dig nåt för att mitt namn inte är med?
Det är bara de döda jag är skyldig nåt. Att leva mitt liv till fullo.
Låt bli spriten, då.
Du ska inte komma här och domdera. Jag bestämmer själv över mitt liv!
Jag ska aldrig dö.
Jag tog körkort i förra veckan. Jag fick 70 poäng. Klarade mig precis.
Närjag var klar sa uppkörnings-snubben:
"Unge man, du kommer att dö väldigt ung."
-Stämmer det? -Nej, det kommer du inte.
Om jag bjuder ut Cynthia Paster, får jag nobben då?
Säg inget. Du skrämmer livet ur mig.
Du får inte ta det här på fel sätt, men jag saknar dig.
Jag saknar dig också. Men pappa förstår inte.
När han har kommit över det här kanske vi kan åka in till stan.
-Gå på en Yankees-match. -Visst. Det kan vi göra.
Nu måste jag gå. Jag ska läsa några rader som ms Lewton gav mig.
De säger vad jag känner.
Ha det bra.
Det är tack vare dig jag lever.
Tack.
Vi säger att dödens minut inte kan förutspås.
Men när vi säger det-
-föreställer vi oss att det ögonblicket ligger långt fram i tiden.
Det faller oss inte in att det skulle kunna inträffa denna dag.
Eller att döden skulle drabba oss i eftermiddag...
...denna eftermiddag som vi tar så för given-
-och där varenda timme är inrutad.
MlNNESSTUND HÖLLS l GÅR
Vad har hänt? Var är Tod?
Alex...
Stick!
Såg du det inte?
Tod fick såna skuldkänslor för George att han tog sitt liv.
Nej.
Det skulle han aldrig göra.
Han sa att vi skulle träffas igen - när ni mådde bättre.
Varför skulle han planera nåt om han tänkte ta livet av sig?
Mr Waggner!
-Det är snart höst. -Det är bara slutet av juni.
Det är alltid en övergångstid.
Sommaren har precis börjat, men det känns som om hösten är på väg.
Jag skulle vilja kunna se in i framtiden.
Vad gjorde du hos Tod i går?.
FBl brukar inte utreda självmord, direkt.
De vet inte orsaken till flygkraschen.
Att några lämnade planet är väl tillräckligt märkligt.
Och att en av dem såg planet explodera, är misstänkt.
Det hjälper knappast att hans kompis precis har tagit livet av sig.
Vad gjorde du där i går?.
Vet du vad det här är?.
Det här är en...
Vem föreställer det?
Det är du.
Det är inte ett dugg likt, men det är den känsla jag får av dig.
Det var ju tråkigt.
Precis som du vet skulpturen inte vad den är eller varför den är sån.
Den vill inte ta form-
-och ändå har den en sån stark, men ofattbar dragningskraft.
Vi har inte sagt ett ord till varann under alla år i skolan.
Men ombord på planet kände jag precis som du.
Jag visste inte varifrån känslorna kom förrän du fick frispel.
Jag såg inte det du såg, men jag kände det.
Du känner det fortfarande, inte sant? Nåt från den dagen finns kvar.
Jag vet det, för jag kan fortfarande känna som du.
Det var därför jag var där i går.
Jag har aldrig haft med döden att göra förut. Vi kanske inbillar oss.
Det känns som om vi är omgivna av det.
Tänk om Tod bara var den första av oss.
Är det nåt du känner?.
Jag vet inte. Jag önskar bara att jag fick se honom. En sista gång.
-Då kanske jag skulle veta. -Då går vi och hälsar på honom.
Akta.
Jag får gåshud.
-Av att vara här?. -Av att göra nåt förbjudet.
Kom.
Skynda dig.
Är det han?
Jag tror det. Varför har de sminkat honom som Michael Jackson?
Ja, det är han. Det som gjorde honom till Tod är definitivt borta.
Herregud!
Snälla ni...
Ni väcker de döda.
-Varför gjorde hans hand så där?. -Kemikalierna i blodomloppet.
-Jag är hans kompis, och... -Jag vet vem du är.
-Vad är det här för märken? -Han fick dem när han drog i linan.
Han försökte inte ta livet av sig, alltså. Det var en olyckshändelse.
l döden finns inga olyckshändelser.
lnga sammanträffanden, inga missöden och inga flyktvägar.
Man måste inse att vi alla bara är möss som katten har tagit i svansen.
Varenda rörelse vi gör, från det vardagliga till det storslagna...
Rödljuset vi stannar för eller kör förbi-
-de människor vi har sex med - eller inte...
...flygplanen vi åker med eller går av-
-är allt en del av dödens sadistiska mönster som bara leder till graven.
Ett mönster?.
Så om man kommer på mönstret kan man alltså lura döden?
Du har redan gjort det genom att gå av planet.
Din kompis död visar att döden har ett nytt mönster för er allihop.
Du måste komma på hur det ser ut, och när det ska drabba dig.
Gå på din intuition, du. Om du tror att du kommer undan.
Men kom ihåg att risken med att lura dödens plan-
-att bryta mönstret...
...kan väcka en vrede som skrämmer liemannen, till och med.
Och du vill väl inte jävlas med den snubben?
Okej, då...
-Förlåt att vi bröt oss in. -lngen skada skedd.
Vi ses snart.
Begravningsentreprenören sa att döden har ett mönster.
Hur vet vi, att bara genom att sitta här och dricka kaffe - eller andas-
-att vi inte har satt igång händelser som kan leda till vår död om 40 år?.
Eller 10 år. l morgon.
Det vet vi inte. Såvida vi inte är mottagliga för de tecken som visas.
Jag förstår inte. Såg du Tod dö?
Hände det igen? Precis som på planet?
Nej, men det kunde ha gjort det.
Det här är ett meddelande från något eller någon som visar oss ett mönster.
Skitsnack. Man kan hitta omen var som helst.
Kaffepaus. Börjar med "K", slutar med "S".
Precis som ordet "kvävas". Ska vi kvävas till döds?
Jag vill verkligen förstå. Vi kommer att bli knäppa om du fortsätter.
Begravningsentreprenören sa att döden har ett mönster, inte sant?
Tänk om det är så att du, jag, Tod, Carter, Terry, Billy och ms Lewton-
-har stört mönstret? Jag såg dödens plan, och sen lurade vi den.
Tänk om tiden var inne för oss? Vi skulle inte ha gått av planet.
Tänk om tiden fortfarande är inne för oss?
Är den det, så får vi inte vara i fred.
Vi kommer att dö. Nu, inte längre fram.
Om vi inte lyckas hitta mönstret och lura det igen.
Efter att ha hört det här tror jag...
...att Tod tog livet av sig.
lnte nu.
-Vilken liten återförening... -Sluta.
-När flyttar ni? -Om ett par veckor.
Synd. Vi blir av med vår favoritlärare.
Jag måste berätta en sak. Det är helt otroligt.
Hon måste flytta på grund av Browning!
Sluta nu!
De dog och vi överlevde. Vi måste komma över det.
Jag tänker inte låta kraschen ta över hela mitt liv!
Jag går vidare, Carter.
Vill du kasta bort ditt liv på att tracka Alex så fort du ser honom-
-kan du falla död ner, bara!
-Är Alex hemma? -Hej, Clear. Ett ögonblick.
Det är Clear. lgen. Vill du prata med henne?
Han står i duschen. Ska jag be honom ringa dig?
Hon är orolig för dig. Jag med.
Varför vill du inte prata med henne? Eller med mig?
Du och mamma har varit till stor hjälp.
Men jag måste komma underfund med en sak innan jag kan prata med nån.
Man har en ny teori om vad som orsakade explosionen på flight 180.
Man tror att, på grund av förslitning av isoleringen på en elkabel...
...kan lättantändliga vätskor ha läckt ut... En gnista...
-Det var Tods plats. -...kan ha antänt bränslet...
...och orsakat explosionen.
Explosionens förlopp... Först Tod, sen Terry...
De dör i den ordning de skulle ha dött. Det är dödens mönster.
Ms Lewton står på tur.
Så fort jag somnar ser jag Terry Chaney.
Och på dagarna, när som helst, kan jag höra ljudet av min egen röst-
-som säger till Larry: "Du är så bra på franska. Åk med du."
Allt påminner om den där dagen.
Jag hoppas att flytten ska hjälpa. Det är bara det att...
...jag har bott här hela livet. Allt jag ser väcker så fina minnen.
Men det enda jag kan se nu är Larry och eleverna.
Bara jag tittar ut på tomten så känner jag mig rädd.
Jag får ringa tillbaka senare.
Jag söker agent Schreck.
-Vad gör du här?. -Jag skulle bara...
Jag kollade lufttrycket.
Sätt dig i bilen.
Ta på dig bältet.
Jag tror att det är ms Lewton som står på tur.
På tur?.
Ja, för det finns ett mönster.
Ja, ja. Ett mönster. Så du har också upptäckt det?
Mammas älsklingsskiva.
Jo, det här mönstret... Såg du det också i en vision?
Eller i den statiska elektriciteten från teven?
Jag har aldrig bett om att få se vad som hände på planet.
Och så sitter ni här och driver med mig. Kul.
Jag räddade sex personer. Men alla i skolan tror att jag är knäpp.
Jag lider inte av posttraumatisk stress, tror inte jag är utvald av Gud.
Jag är ingen massmördare. Det bara är så.
Det finns ett mönster för oss alla. Även för dig och dig.
För alla. Jag vet inte hur än, men jag tänker bryta mönstret.
Först var du misstänkt i samband med explosionen.
Nu vet jag att du inte sprängde planet i luften.
Vi var beredda att gå vidare, men då började andra att dö.
Först din kompis Tod. Sen Terry Chaney, när du var närvarande.
Och i kväll hittar vi dig hos Val Lewton.
lngen råder över liv och död. Såvida de inte tar liv och orsakar dödsfall.
Kan du lova mig att ingen mer kommer att dö?
Nej, det kan jag inte. Så länge jag sitter här kan jag inget göra.
-Var så god. Det är bara att gå. -Tack.
-Han ger mig kalla kårar. -Vi har inga bevis mot honom.
Det var inte det jag menade. Det slog mig ett par gånger...
...att jag nästan trodde honom.
Missförstå mig inte, men ibland ger du mig kalla kårar.
Skärp dig. Det är bara en mugg.
Du ska flytta. Snart slipper du det här.
Ms Lewton!
Ms Lewton.
Ligg stilla, bara.
Men Gud...
Alex!
Jösses.
Jag vet inte var han är. Han vill inte prata med mig.
-Varför inte? -För att jag inte trodde honom.
Om han kontaktar dig är det bäst för din egen säkerhet att du ringer oss.
Här har du mitt kort. Numret är avgiftsfritt.
Intressanta skulpturer.
Carter, din idiot!
Vad håller du på med?
Terrys namn borde också vara med.
Fan också.
Varför ville du träffa oss här?.
De skuggar mig, för att se om jag åker till Alex. Därför ska du köra mig.
-Varför det? -Han vet vem som är näst på tur.
Håll hastighetsbegränsningen.
Och kör inte om på höger sida.
Jag har en vision, Billy.
-Det är du som är näst på tur. -Varför säger du det?
För om du säger ett ord till, dödar jag dig.
OLYCKSPLATS
Han kan vara var som helst, så vi letar från varsitt håll. Så spar vi tid.
Tror du att de är kvar där uppe?
De som var med på flight 180, flyger de omkring där?. Är de trygga där?.
Närjag var sex-sju år oroade jag mig för att mina föräldrar skulle dö.
-Jag låg vaken på nätterna. -Det gör väl de flesta ungar.
Fast de flesta råkar inte ut för att det händer.
Närjag var tio gick pappa in på 7-Eleven för att köpa cigaretter.
Han hörde nån säga: "Vänd dig inte om."
Han trodde att det var nån som skojade, och vände sig om.
Han fick skallen bortskjuten. Livet bara rasade efter det.
Mamma klarade inte av nånting längre.
Hon gifte sig med ett svin hon inte skulle ha tagit i med tång förut.
Han ville inte ha barn, så det ville inte mamma heller längre.
Om det var mönstret för pappa och min familj... Fan ta det!
Jag har tänkt mycket på "andra sidan".
Det finns en plats där pappa fortfarande går säker.
Där han hade ett paket cigaretter så att han kunde köra vidare.
Där jag och mamma och pappa är tillsammans, helt ovetande om det här.
Där våra kompisar fortfarande är i skyn. Där alla får en ny chans.
Vi får inte ge upp.
Jag kan inte åka hem. De letar ju efter mig.
Vi åker till pappas stuga. Det är några kilometer dit.
Din jävla trollkarl, har du hört vad som hände med ms Lewton?
Varför tror du att jag gömde mig?
Billy sa att han såg dig springa därifrån.
De ger ju mig skulden för allt. För Tod, henne, flygolyckan.
De hittade dina skoavtryck i blodet. Och dina fingeravtryck på knivarna.
Jag sa ju att det inte var...
Jag frågar inte om det var du. Eller om du visste att hon var död.
Visste du att det var hon som stod näst på tur?.
Ja, det gjorde jag. Jag visste.
Och av oss, då... Vems tur är det att dö?
Du måste säga om jag får se Jets vinna Super Bowl.
Det är jag, va? Det är därför du inte säger nåt.
Jag borde ha passat på att ta Tammy på brösten.
-Han sa att det är min tur! -Han sa ingenting. Kör på, du.
-Det är din skyldighet att berätta! -Tror du att det är lättare att veta?
Det är bara svårare.
Du vill ha kontroll över mig, va? Låt mig avgöra hur jag tacklar det.
Det kvittar vems tur det är! Vi står på samma lista, allihop.
Fy fan. Menar du det?
Vad är det då för vits med nånting?
Jag och Terry kan vara tillsammans på andra sidan, så varför vänta?
Vad gör du?!
-lnte så fort, Carter! -Fan ta dig!
-Sluta! -Jag vill välja närjag dör!
lnte när vi är med i bilen!
Sväng höger!
-Stanna! -Ni har inget att oroa er för!
-Det är ju min tur! -Det funkar inte så.
Och jag som hatade franska!
Skärp dig. Du har all rätt att vara skraj.
Jag är inte rädd! Jag bestämmer när det är dags. Jag styr över liv och död.
Du behöver inte bevisa hur modig du är.
-Kör inte som en dåre. -Vad håller du på med?
Håll i ratten!
Fy fan...!
Jag spyr snart.
Vi är också skraja, men vi tänker inte ge upp. Stanna bilen!
Fan ta dig, Carter! Stanna bilen nu!
-Kör bort bilen. -Öppna dörren, Billy.
Kan du inte öppna dörren?
Öppna dörren!
Gör inte så här, Carter.
Gå ut ur bilen, för fan!
Hör på mig! Det här är inte rätt sätt. Ut ur bilen!
Det kommer!
Det är inte min tur.
Satan.
Det här är inte rätt sätt! Ut ur bilen!
Kom igen! Ut!
Jag kommer inte ut!
Det är visst hans tur.
Ut!
Jag såg bältet!
-Är du skraj nu? -Det gick av!
Skitsnack. Han räddade ditt liv igen.
Det stämmer. Det är din tur nästa gång, Carter. Jag håller mig undan!
-Vi vill inte höra sånt just nu. -Akta er för honom!
-Jag är inte död. -Men du kommer att dö!
Du är död! Och du ska inte ta mig med dig!
Det borde ha varit du efter Lewton. Enligt mönstret borde du ha varit död.
-Du är Satan själv! -Jag visste att bältet skulle gå av!
Precis som med planet. Jag såg det!
Polisen.
Och närjag räddade honom tog det i stället nästa person: Billy!
Jag måste se det. Och om jag ser det kan jag ingripa och lura mönstret.
lngripa? Är du Gud, eller...?
Gud är inte rädd för att dö. Gudar dör inte. Men vi gör det!
Skärp dig. Polisen är snart här. Vi måste ta oss till stugan.
Efter Billy är det min tur.
Sen jag.
Jag tänker inte låta det ske.
Kan ni inte bara sticka?
Rostig. Stelkramp...
Det var snyggt. Jag missade det.
Du försökte utnyttja det, men jag fick dig. Din jävel!
Jag kan slå dig.
lnte för alltid, förstås. Men här i stugan kommer du inte åt mig!
Jag och pappa i stugan 1986
-Hon var där alldeles nyss. -Vad snackar du om?
Jag vill inte ange honom, men det är för farligt för honom ensam.
-Jag följer med. -Det får du inte.
Tala bara om var han finns, så ser vi till att han kommer i säkerhet.
LÄRARE DÖD l ELDSVÅDA
FÖRÄLDRAR lNSTlFTAR STlPENDlUM
Jag bytte aldrig plats.
Christa bad mig att göra det, men jag bytte aldrig.
Fan också, varför kom jag inte ihåg det? Clear satt framför mig.
Det är hon som står på tur.
Kom igen! ln i bilen. Vi kör runt!
Där!
Alex! Vi vill bara hjälpa dig!
Gå bort därifrån!
Spring!
-Vi har tappat bort honom. -Jag tror att jag vet var han är...
Stanna där!
Stanna där. Rör ingenting. Däcken gör så att du är jordad!
Bilen kommer att explodera!
Jag kan inte hålla i hur länge som helst. Du vet vad du ska göra.
Döden hoppar över dig. Det är enda sättet att lura döden igen.
Jag tänker inte låta döden ta oss båda. Du vet vad du ska göra.
Jag kommer alltid att vara hos dig.
Gå bort därifrån!
Fan också. Gör inte så här mot mig. Kom igen...
Fan också. Han andas inte. - Ge inte upp.
SEX MÅNADER SENARE
-Vi klarade det. -Vi är i Paris. Otroligt...
Helt otroligt att vi satte oss på ett plan igen.
Det känns konstigt att vara här. Vi har lagt färdigt pusslet.
Men det är nåt som fattas.
-Skål för Terry. -För Tod.
För alla kompisar som inte är här.
Vad är det?
Hade du sagt för ett halvår sen att vi skulle sitta här...
lbland känns det som om ni är de enda som verkligen förstår.
Du hade rätt. Döden hoppade över oss. Det fanns ett mönster.
Vi vann över döden.
Det enda vi vann var en chans att leva livet fullt ut.
Och den chansen tänker jag ta.
Det är bara en sak som jag inte blir klok på.
-Vadå? -Det här mönstret...
-Släpp det där. -Kan ni inte lyssna, åtminstone?
Explosionens väg avgjorde i vilken ordning vi skulle dö.
Närjag ingrep och räddade Carter blev det i stället Billy som dog.
Och sen var det Clears tur.
Men jag räddade henne, och i stället blev det jag. Och där ingrep ingen.
-Jag slungades i väg från elledningen. -Så varför hoppade döden över dig?
Hur vet vi att det inte var meningen att det skulle bli så?
Det var du, jag och Carter som skulle överleva.
Det kanske var det som var mönstret.
-Eller också är det din tur. -Säg inte så.
Nån måste ingripa för att döden ska undvika dem.
Alex har bevisat det tre gånger. Planet, mig, dig.
Döden kanske kan börja om från början igen.
Jag går i alla fall säker, för det är fortfarande din tur.
Måste vi prata om det här?.
-Vi ses på hotellet. -Jag hänger med dig.
Nej. Stanna här.
-Jag sa ju att det var din tur. -Lägg av, Carter.
-Vänta. -Nej, stanna där.
Alex!
-Jag sa ju att det var din tur. -Då hoppade den över mig.
Vems tur är det då?