NA VRCHOLU SVÉ VLÁDY BYLA ŘÍMSKÁ ŘÍŠE OBROVSKÁ.
ROZKLÁDALA SE OD AFRICKÝCH POUŠTÍ
AŽ PO HRANICE SEVERNÍ ANGLIE.
VÍCE NEŽ ČTVRTINA OBYVATEL SVĚTA ŽILA A UMÍRALA
POD VLÁDOU ŘÍMSKÝCH CÍSAŘŮ.
V ZIMĚ LÉTA 180 A. D. SE VÁLEČNÉ TAŽENÍ
CÍSAŘE MARKA AURELIA PROTI BARBARSKÝM KMENŮM V GERMÁNII
CHÝLILO KE KONCI.
JEN JEDINÁ PEVNOST STOJÍ V CESTĚ ŘÍMSKÉMU VÍTĚZSTVÍ
A NADĚJI, ŽE POTÉ ZAVLÁDNE V CELÉ ŘÍŠI MÍR.
GERMÁNIE
Pane.
Generále.
- Pane. - Generále.
Pane.
Generále.
Pane.
Jdeme!
Hubení a hladoví.
- Pořád nic? - Ani vidu.
- Jak je to dlouho, co odjel? - Skoro dvě hodiny.
Bude bitva, pane?
To brzy uvidíme.
Vojíne, přikázal jsem vám posunout ty katapulty vpřed.
- Jsou mimo dostřel. - Dostřel je dobrý.
- Nebezpečí pro jízdu... - Je přijatelné. Souhlasíš?
Jejich odpověď je ne.
Klid!
Lidi by měli poznat, kdy jsou poraženi.
Ty bys to věděl, Quinte?
A já?
- Sílu a čest. - Sílu a čest.
Síla a čest.
Na můj signál rozpoutejte peklo.
Nabít katapulty.
Pěchota se připraví na postup.
- Lučištníci připraveni. - Lučištníci!
- Šípy! - Šípy!
Fratres!
Maximus!
Za tři týdny budu sklízet úrodu.
Představujte si, co bude, a stane se tak.
Držte linii! Držte se u mě!
Kdybyste se ocitli sami...
při jízdě v zelených polích se sluncem ve tváři,
ničeho se neobávejte.
Neboť jste v Elysiu a jste už po smrti!
Bratři,
to, co činíme v životě,
se ozývá až do věčnosti.
- Táhnout! - Táhnout.
Táhnout!
Katapulty připraveny, pane!
Lučištníci, zapálit!
- Zapálit! - Zapálit!
Lučištníci, napnout!
- Napnout! - Napnout!
Střílet!
Vojsko, připravit!
Držte linii!
Napnout! Střílet!
Střílet!
Znovu nabít!
Držte linii!
- Napnout! - Střílet!
Držte se u mě!
Roma victor!
Myslíš, že opravdu umírá?
Umírá už deset let.
Kdyby opravdu neumíral, nebyl by pro nás poslal.
Možná se mu jenom stýská.
A co senátoři? Nebyl by je povolal, kdyby...
Klid, Commode.
Po dvou týdnech na cestě mě z tvých nekonečných intrik bolí hlava.
Už se rozhodl. Chystá se to ohlásit.
Bude mě jmenovat.
První věc, kterou udělám, až...
Bude, že ho poctím hrami hodnými Jeho Veličenstva.
Já si nejdřív ze všeho dám horkou lázeň.
Vaše Výsosti?
Zdá se, že už tam budeme, pane.
- Pane. - Kde je císař?
Je na frontě, pane. Už jsou pryč 19 dní.
Pořád nám přibývají další ranění.
Mého koně.
Můj pane.
Polibek?
Znovu jsi dokázal svou udatnost, Maxime.
Doufejme, že to bylo naposledy.
Už není s kým bojovat, pane.
Vždycky je s kým bojovat.
Jak se můžu odměnit největšímu římskému generálovi?
Pusťte mě domů.
Domů.
Vzdávají vám čest, císaři.
To je pro tebe, Maxime. Tobě vzdávají čest.
Zmeškal jsem to? Zmeškal jsem bitvu?
Zmeškal jsi celou válku.
Blahopřeji, otče.
Obětuji stovku býků k uctění tvého vítězství.
Ty býky si ušetři.
Vzdej poctu Maximovi. To on vyhrál tu bitvu.
- Generále. - Výsosti.
Řím vám kyne a já vás objímám jako bratra.
Dlouho jsme se neviděli, příteli.
Výsosti.
Prosím, otče. Opři se o mě.
Myslím, že bych měl odejít.
A tohle je celá římská sláva.
Skvělá bitva.
Generále. Stále naživu?
- Stále naživu. - Bohové asi mají smysl pro humor.
- Bohové tě musí milovat. - Valerie.
Zpátky do kasáren, generále? Nebo do Říma?
Domů. Za ženou, za synem, za sklizní.
Maximus hospodář. Pořád si to nedovedu představit.
Víš, Quinte, hlína se smývá snadněji než krev.
- Tady ho máme. - Výsosti.
Senátore Gaie, senátore Falco.
Na Gaia pozor. Do ucha ti bude příst medové řeči,
a jednoho dne se probudíš a budeš říkat jen: „Republika, republika, republika.“
No a proč ne? Řím byl založen jako republika.
Ano, a v republice senát mívá moc.
Ale na senátora Gaia tohle samozřejmě nemá vliv.
Na čí straně jste vy, generále? Císaře, nebo senátu?
Senátore, voják má tu výhodu, že se může podívat svému nepříteli přímo do očí.
No, s armádou za zády se dá dělat velká politika.
Varoval jsem vás. Ale teď vás ušetřím. Omluvte mě.
Maximus.
Dobré muže jako ty budu potřebovat.
Jak vám mohu být k službám, Výsosti?
Jsi muž, který ví, co znamená dávat rozkazy.
Vydáš rozkazy, je jich uposlechnuto a bitva je vyhrána.
Ale senátoři intrikují, škorpí se, lichotí a podvádějí.
Maxime, musíme zachránit Řím před politiky, můj příteli.
Mohu s tebou počítat, až nastane čas?
Výsosti, až mě váš otec propustí, chystám se vrátit domů.
Domů? No, nikdo si to nezaslouží víc.
Neoddávej se příliš klidu. Může se stát, že tě brzy povolám.
Je tady Lucilla. Víš o tom?
Nezapomněla na tebe.
A teď jsi hrdinou.
Kdyby ses jen narodila jako muž.
Jaký by z tebe byl císař!
Otče.
Byla bys silným císařem.
Tak mě napadá, byla bys spravedlivým císařem?
Byla bych tím, čím jsi mě naučil být.
Jaká byla cesta?
Dlouhá. Nepříjemná. Proč jsem měla přijet?
Potřebuji, abys mi pomohla s bratrem.
Samozřejmě.
Miluje tě. Vždycky tě miloval.
A...
bude tě teď potřebovat víc než jindy.
Dost politiky.
Předstírejme na chvíli, že jsi milující dcera...
a že já jsem dobrý otec.
To je příjemná pohádka, nemyslíš?
Dobré ráno.
Potřebuji další tři koně.
Dva! Tři!
Čtyři!
Jeden! Dva!
Poslal jste pro mě, císaři?
- Císaři? - Řekni mi to ještě jednou, Maxime.
Proč že jsme tady?
Pro slávu říše, pane.
Ano.
Ano, už si vzpomínám.
Vidíš tu mapu, Maxime?
To je svět, který jsem vytvořil.
Pětadvacet let...
jsem dobýval, proléval krev, zvětšoval říši.
Co jsem se stal císařem, pamatuji pouhé čtyři roky bez válek.
Čtyři roky z 20 bez válek.
A nač?
Přinesl jsem jen válku. Nic víc.
Císaři, tvůj život...
Prosím tě, neříkej mi tak.
Pojď. Prosím tě.
Pojď si sednout.
Mluvme teď spolu...
úplně normálně, jako muži.
Tak, Maxime,
mluv.
Mám tam venku v mrznoucím blátě 5 000 mužů.
Tři tisíce je zkrvavených a posekaných. Dva tisíce jich už odtud neodejde.
Odmítám věřit, že bojovali a zemřeli pro nic.
A čemu věříš?
Bojovali za tebe a za Řím.
A co je Řím, Maxime?
Viděl jsem většinu ostatního světa.
Je krutý, surový a temný. Řím je světlo.
Ale vždyť jsi tam nikdy nebyl.
Neviděl jsi, co se z něj stalo.
Já umírám, Maxime.
Když muž uzří svůj konec,
touží si potvrdit, že jeho život měl nějaký smysl.
Jak bude svět vyslovovat mé jméno v letech příštích?
Budu známý jako filozof?
Jako bojovník?
Jako tyran?
Nebo jako císař, který navrátil Římu jeho skutečnou podobu?
Byl jednou jeden sen jménem Řím.
Mohlo se o něm pouze šeptat.
O trošinku víc než zašeptat, a celý by zmizel,
tak byl křehký.
A já se obávám, že nepřežije tuhle zimu.
Maxime,
zašeptejme si teď...
spolu, ty a já.
Máš syna.
Řekni mi něco o svém domově.
Můj domov je v kopcích nad Trujillem.
Je to prosté místo.
Růžové kameny, ohřáté od slunce.
Zahrádka, která ve dne voní bylinkami...
a v noci jasmínem.
Za bránou je obrovský topol.
Fíky, jablka, hrušky.
A půda, Marcu, je černá. Černá jako vlasy mojí ženy.
Hrozny na jižních svazích, olivy na severních.
U domu se honí divocí poníci. Synovi nedají spát.
Chce být jako oni.
Kdy jsi byl naposled doma?
Je to dva roky, 264 dní a jedno ráno.
Závidím ti, Maxime. Je to dobrý domov.
Stojí za to pro něj bojovat.
Je tady ještě jedna povinnost,
o kterou tě požádám, než se vypravíš domů.
Co by to mělo být, císaři?
Chci, aby ses stal po mé smrti ochráncem Říma.
Dám ti moc za jedním jediným účelem,
abys dal moc zpátky do rukou římského lidu...
a skoncoval s korupcí, která ho ochromila.
Přijmeš tuto velkou poctu, kterou ti nabízím?
Z plného srdce, ne.
Maxime,
právě proto to musíš být ty.
Ale přece prefekt nebo senátor,
někdo, kdo to město zná a rozumí místní politice...
Ale ty nejsi zkorumpován tou místní politikou.
- A Commodus? - Commodus není morální muž.
To přece víš už od dob svého mládí.
Commodus neumí vládnout.
On nesmí vládnout.
Ty jsi ten syn, kterého jsem měl mít.
Commodus moje rozhodnutí přijme.
Ví, že ty máš plnou důvěru armády.
Potřebuji trochu času, pane.
Ano.
Do soumraku se snad rozhodneš dát souhlas.
A teď mě obejmi jako můj syn.
A podej starému muži ještě jednu deku.
- Můj otec tě teď má v oblibě. - Má paní.
- Ne vždy tomu tak bylo. - Mnoho věcí se mění.
Mnoho věcí. Ale ne všechno.
Maxime, zastav se.
Podívej se na mě.
- Vypadáš rozzlobeně. - Ztratil jsem spoustu mužů.
Co ti chtěl můj otec?
Popřát mi vše dobré, než se pustím na cestu domů.
Lžeš.
Vždycky jsem na tobě poznala, že lžeš, protože to neumíš.
- Nikdy jsem si na to nezvykl jako ty. - To je pravda.
Ale ty jsi také nikdy nemusel.
Pro vojáka je život jednodušší.
Nebo si snad myslíš, že jsem bez citu?
Myslím, že máš talent k přežívání.
Maxime, zastav se.
Je to opravdu tak hrozné, zase mě jednou vidět?
Ne. Jsem unavený z boje.
Bolí tě vidět mého otce tak slabého.
Commodus očekává, že otec brzy ohlásí jeho nástupnictví.
Budeš sloužit mému bratrovi tak, jako jsi sloužil jeho otci?
Vždycky budu sloužit Římu.
Víš,
pořád ještě na tebe pamatuji ve svých modlitbách.
Ó ano. Modlím se.
Je mi líto smrti tvého manžela. Truchlím pro něho.
- Děkuji. - A slyšel jsem, že máš syna.
Ano. Jmenuje se Lucius.
Už mu bude skoro osm let.
Mému synovi je také skoro osm.
Děkuji ti za tvé modlitby.
Předkové moji, prosím vás, veďte mě.
Blahoslavená Matko, pomoz mi, ať bohové přejí mé budoucnosti.
Blahoslavený Otče, ohlídej za mě mou ženu a syna taseným mečem.
Pošeptej jim, že žiji, jen abych je mohl zase obejmout.
Předkové moji, ctím vás...
a pokusím se žít s důstojností, kterou jste mi předali.
Cicero.
Pane.
Není ti zatěžko plnit své povinnosti?
Někdy dělám to, co dělat chci.
A jinak dělám to, co dělat musím.
Je možné, že se nakonec nebudeme moci vrátit domů.
Jsi připraven plnit své povinnosti vůči Římu?
Ano, otče.
Císařem se nestaneš ty.
Který moudřejší, starší muž má zaujmout mé místo?
Má moc bude svěřena Maximovi...
do opatrování,
dokud senát nebude schopný opět vládnout.
Řím se opět stane republikou.
- Maximovi. - Ano.
Zklamalo tě mé rozhodnutí?
Jednou jsi mi psal...
o čtyřech hlavních ctnostech.
Moudrost,
spravedlnost,
mravní síla...
a umírněnost.
Když jsem je pročítal, věděl jsem, že nemám ani jedno.
Ale mám jiné ctnosti, otče.
Jsem ambiciózní.
To může být ctnost, žene-li nás k dosažení dokonalosti.
Jsem vynalézavý. Odvážný.
Možná ne tolik na bojišti, ale je mnoho jiných druhů odvahy.
Jsem oddaný své rodině...
a tobě.
Ale ty jsi tam neuvedl ani jednu z mých ctností.
Už tenkrát to vypadalo, jako bys mě nechtěl za svého syna.
Commode,
zacházíš moc daleko.
Pátral jsem v obličejích bohů,
jak se ti zavděčit, abys na mě byl pyšný.
Jediné laskavé slovo,
jediné upřímné objetí,
kdy bys mě přitiskl na svou hruď a pevně mě držel,
by zahřálo mé srdce jako paprsky slunce na celých tisíc let.
Co je to ve mně, co tolik nenávidíš?
Commode.
Já jsem vždycky chtěl jen jedno,
naplnit tvá očekávání, císaři.
- Otče. - Commode.
Tvoje nedostatky jako syna...
jsou mým neúspěchem jako otce.
Pojď sem.
Otče.
Celý svět bych byl rozsekal na kusy,
jen abys mě měl rád!
Maxime, císař tě potřebuje. Je to nutné.
Naříkej se mnou, bratře.
Náš velký otec je mrtev.
Jak zemřel?
Lékaři tvrdí, že bez bolesti.
Ve spánku ho zradil dech.
Otče.
Tvůj císař žádá tvou věrnost, Maxime.
Přijmi mou ruku.
Nabízím ji jen jednou.
Quinte.
Sláva tobě, císaři.
Musím se sejít se senátory. Potřebuji jejich radu.
- Probuď Gaia a Falca. - Gaia a Falca.
- Meč. - Meč.
Maxime, buď opatrný, prosím tě. Tohle nebylo rozumné.
Rozumné? Císař byl zavražděn.
Císař zemřel přirozenou smrtí.
- Proč jsi ozbrojený, Quinte? - Stráže!
Nebraň se, Maxime, prosím tě.
Je mi líto. Císař dal příkazy.
Jeďte až do rána...
a potom ho popravte.
Quinte, podívej se na mě.
Slib mi, že se postaráš o mou rodinu.
Tvoje rodina se s tebou setká v posmrtném životě.
Poklekni.
Blahoslavený otče, ohlídej mou ženu a syna.
Pošeptej jim, že žiji jen proto, abych je mohl zase obejmout.
Aspoň mi věnuj čistou smrt.
Smrt vojáka.
Mráz někdy způsobí, že se čepel přilepí.
Pretoriáne!
Kdy jsi byl naposled doma?
Je to dva roky, 264 dní a jedno ráno.
Blahoslavený otče, hlídej mou rodinu.
Budu se snažit žít důstojně, jak jste mě učili.
Šeptej jim, že žiji, jen abych je mohl obejmout.
...taseným mečem, vše ostatní je pouhý prach.
Šeptej jim, že žiji, abych je mohl zase obejmout.
Neboť vše ostatní je pouhý prach.
Tati!
Neumírej.
Zase je uvidíš.
Teď ještě ne.
Ne. Vyčistí to. Počkej a uvidíš.
Neumírej.
Předhodí tě lvům.
Mají větší cenu než my.
Je ti teď lépe?
Čisté. Vidíš?
ŘÍMSKÁ PROVINCIE ZUCCHABAR
Proximo! Starý příteli.
Každý den je krásný, když jsi tady,
ale dnešek je tvým nejšťastnějším dnem.
Ty žirafy, které jsi mi prodal, se nechtějí pářit.
Jenom pořád chodí a žerou, ale nepáří se.
Prodal jsi mi podivné žirafy.
- Chci vrátit peníze. - Ani nápad.
- Udělám ti výjimečnou cenu. - Na co?
Viděl jsi mé nové zboží? Pojď se na ně podívat.
Jsou to bojovníci? Brzy budu mít zápas.
Někteří jsou dobří k bojování, jiní k umírání.
Myslím, že je ti zapotřebí obojího.
Vstaň.
Co umíš?
Byl jsem lovec.
Koupil jsem ho v solném dole v Kartágu.
Sedni si.
Znamení legie.
- Dezertér. - Možná. Ale co je komu do toho?
Je to Španěl.
Vezmu si jich šest. Za tisícovku.
Za tisícovku? Jenom ten Numídian má cenu 2 000.
Tihle otroci nestojí za nic.
Ale všichni dohromady stojí za moc. Počkej!
Jsem ochoten vyjednávat.
Dám ti 2 000 a 4 000 za ta zvířata.
To je 5 000, pro starého přítele.
No tak! Jak dlouho se budu dobývat do vlastního domu?
Já jsem Proximo.
V příštích pár dnech, které budou poslední...
ve vašem ubohém životě, vám budu bližší...
než ta mrcha vaše matka, která vás přivedla křičící na svět.
Nezaplatil jsem za vás, abyste mi dělali společnost.
Zaplatil jsem za vás, abych mohl vydělat na vaší smrti.
A tak, jak byla vaše matka přítomna u vašeho počátku,
budu já přítomen u vašeho konce.
A jak budete umírat, a umřete všichni,
ta přeměna se bude dít za zvuku...
Gladiátoři,
klaním se vám.
Červená.
Žlutá.
Dobře.
Červená.
Španěle.
To zatím stačí!
Jeho čas ještě přijde.
Další.
Španěle,
proč nebojuješ?
Všichni musíme bojovat.
Je to znamení tvých bohů?
Nerozzlobí je to?
Bohové tě mají v přízni.
Červená je barva bohů.
Dnes budeš potřebovat jejich pomoc.
Někteří z vás si budou myslet, že nebudou bojovat,
a jiní, že nemohou bojovat.
Všichni to říkají, dokud se tam sami neoctnou.
Poslouchejte.
Zabít!
Vražte tohle do masa toho druhého muže.
Budou vám tleskat a zbožňovat vás za to.
A vy,
vy je možná za to taky...
začnete zbožňovat.
Nakonec ale všichni zemřeme.
Bohužel si nemůžeme vybrat jak,
ale můžeme se rozhodnout, jak se ke konci postavit,
aby se na nás vzpomínalo...
jako na muže.
Rychle!
Vlevo, nastavit štíty!
Vpravo, tasit meče!
Zabít!
Spáruj červené se žlutými.
Další!
Pohyb!
Uchvatiteli!
- Zmizni! - Nikdy nám nebudeš vládnout, Commode!
Vstupuje do Říma jako hrdina dobyvatel. Ale co vlastně dobyl?
Dej mu čas, Grakchu. Je mladý.
Myslím, že by mohl být velmi dobrý.
Pro Řím, nebo pro tebe?
Jdi za matkou, Lucie. Přeje si to.
- Lucie! - Mami!
Sláva tobě, císaři.
Senátoři.
Řím zdraví svého nového císaře.
Vaši věrní poddaní vás vítají, Výsosti.
Děkuji, Falco.
A co se týká věrných poddaných, snad tě nestáli tak moc.
- Císaři. - Grakchu.
Celý Řím se raduje z tvého návratu, císaři.
Mnoho záležitostí vyžaduje tvou pozornost.
Klid, prosím! Klid!
Císaři, senát pro tebe připravil celou řadu protokolů,
které se zabývají řešením mnoha problémů našeho města,
počínaje základní hygienou v řecké čtvrti...
za účelem boje proti moru, který se tam už začal objevovat.
Takže, kdyby císař...
Ty to nechápeš, Grakchu?
To je právě ten problém.
Můj otec trávil veškerý čas studiem...
vědeckých knih a filozofie.
Své poslední hodiny strávil čtením svitků ze senátu.
A celou tu dobu se zapomínalo na lid.
Ale senát, to je lid, pane.
Je zvolen z lidu, aby mluvil za lid.
Pochybuji, že mnoho lidí jí tak dobře jako ty, Grakchu.
Nebo má tak nádherné milenky, Gaie.
Myslím, že rozumím svému lidu.
Potom by snad císař byl tak laskav a poučil nás...
ze svých rozsáhlých zkušeností.
Říkám tomu láska.
Jsem jejich otcem. Lid je mými dětmi.
Budu je držet u své hrudi a pevně je objímat.
Už jste někdy objal někoho, kdo umírá na mor, pane?
Ne, ale jestli mě zase přerušíš,
ujišťuji tě, že to uděláš ty.
Senátore, můj bratr je velice unavený.
Zanechej ten seznam u mě. Císař učiní vše, co Řím vyžaduje.
Má paní, jako vždy, váš nejjemnější náznak je mi rozkazem.
Kdo jsou, že mě chtějí poučovat?
Commode, senát je k něčemu dobrý.
A k čemu? Umí jen mluvit.
Měli bychom tu být jen ty a já a Řím.
To ať tě ani nenapadne. Senát tady byl odjakživa.
Řím se změnil.
K vládnutí říši je zapotřebí císaře.
Samozřejmě, ale nech lidem jejich...
Iluze?
Tradice.
Válka mého otce proti barbarům...
Řekl to sám, nedosáhla ničeho. Ale lid ho miloval.
Lid vždycky miluje vítězství.
Proč? Neviděli žádné bitvy.
Co jim záleží na Germánii?
Záleží jim na slávě Říma.
„Na slávě Říma.“
A co to vlastně je?
Je to myšlenka. Sláva.
- Sláva je představa. - Přesně tak. Představa.
Copak to nechápeš, Lucillo?
Věnuji lidu představu Říma, a oni mě za to budou milovat.
A brzy zapomenou na nudná kázání těch pár seschlých staříků.
Věnuji lidu tu nejskvělejší představu jejich života.
Bílé a červené víno pro potěšení z pití!
Hry.
Hry dlouhé sto padesát dní.
Je chytřejší, než jsem čekal.
Chytrý. Celý Řím by se mu smál,
kdyby se tak nebáli jeho pretoriánů.
Strach a obdiv. Mocná to kombinace.
Ty si opravdu myslíš, že se lid na tohle chytne?
Mám pocit, že ví, co to je Řím. Řím je lůza.
Předveď jim kouzla, a zapomenou na všechno ostatní.
Seber jim svobodu, a stejně budou řvát.
Srdcem Říma není mramor senátu.
Je to písek Kolosea.
Přinese jim smrt,
a oni ho za to budou zbožňovat.
- Španěle. - Španěle.
Španěle.
- Španěle. - Španěle.
Nebavíte se?
Nejste tady snad kvůli zábavě?
Španěl! Španěl!
Co si přeješ?
Holku?
Kluka?
- Poslal jsi pro mě. - Ano, poslal.
Jsi dobrý, Španěle, ale ne až tak moc.
Mohl bys být fantastický.
Mám zabíjet, tak zabíjím. To stačí.
To stačí v provinciích, ale ne v Římě.
Mladý císař uspořádal sérii představení...
na památku svého otce Marca Aurelia.
To mi připadá zábavné,
neboť to byl právě Marcus Aurelius, ten moudrý,
vševědoucí Marcus Aurelius, který nás zakázal.
A tak se konečně, po pěti letech bídného živobytí...
v zavšivených vesnicích...
vracíme zpátky tam, kam patříme.
Do Kolosea.
Koloseum, to něco uvidíš, Španěle.
Padesát tisíc Římanů...
sleduje každý pohyb tvého meče...
a dává ti vůli zasadit smrtící ránu.
To ticho před tím, než udeříš, a ten hluk potom.
Zvedá se. Zvedá se...
jako bouře.
Jako bys ty sám byl bohem bouře.
- Tys byl gladiátor? - Ano, byl.
Získal jsi svobodu?
Kdysi dávno mi císař...
věnoval rudius.
Je to jen dřevěný meč.
Symbol tvé svobody.
Dotkl se mého ramene, a byl jsem svobodný.
Ty jsi znal Marca Aurelia?
Neřekl jsem, že jsem ho znal. Jen že se jednou dotkl mého ramene.
Ptal ses mě, co chci.
Já chci také stanout před císařem...
jako tehdy ty.
Tak mě poslouchej. Uč se ode mě.
Nebyl jsem nejlepší kvůli tomu, že bych zabíjel rychle.
Byl jsem nejlepší, protože mě dav miloval.
Získej si dav a získáš svou svobodu.
Získám si dav.
Dám jim něco, co ještě nikdy neviděli.
Tak spolu půjdeme do Říma, Španěle,
za krvavým dobrodružstvím.
A ta veliká děvka nás bude kojit,
až budeme kulatí a spokojení a úplně nacpaní.
A potom,
až umře dostatek mužů,
možná budeš mít tu svou svobodu.
Vezmi si to.
Tam někde je moje země.
Můj domov.
Moje žena připravuje jídlo.
Moje dcery nesou vodu z řeky.
Uvidím je ještě někdy?
Myslím, že ne.
Věříš, že je uvidíš, až zemřeš?
Myslím, že ano.
Jenže já zemřu brzy.
Oni ale zemřou až za mnoho let.
Budu muset počkat.
A opravdu počkáš?
Samozřejmě.
Víš,
moje žena...
a můj syn už na mě čekají.
Zase je uvidíš. Ale ještě ne.
Ještě ne,
- ledaže by... - Ještě ne.
Ještě ne.
Tady jsou.
Ven.
Jděte! Ven!
Je potěšením tě zase vidět, starý příteli.
Vydělej mi bohatství.
Už jsi někdy něco takového viděl?
Netušil jsem, že lidi dokážou něco takového postavit.
Získej si dav.
Dovnitř! Pohyb!
Dovnitř!
Spí tak dobře, protože je milován.
Pojď, bratře. Je pozdě.
Udělám z Říma největší div všech dob.
To je právě to, co Grakchus a jeho přátelé nechápou.
Všechny mé touhy mi tříští hlavu na kousíčky.
Vypij tenhle lék.
Myslím, že doba je přesně zralá.
Mohl bych oznámit rozpuštění senátu...
při oslavě na počest našeho otce.
Myslíš, že to mám udělat?
Je na to lid připraven?
Myslím, že si potřebuješ odpočinout.
Zůstaneš se mnou?
Pořád ještě se bojíš tmy, bratře?
Pořád.
Vždycky.
- Zůstaň se mnou dnes v noci. - Dobře víš, že to neudělám.
Tak mě polib.
Jdi spát, bratře.
Pohyb!
Vyber si mě.
Tak, a už dost.
Císař si přeje boj, a já nechci obětovat své nejlepší bojovníky.
Dav si přeje boj, a císař mu proto dává boj.
- A ty uděláš bitvu u Kartága. - Masakr u Kartága.
Proč si nedojdete do vězení a neseberete tam žebráky a zloděje?
To už jsme udělali.
Jestli chceš, abych na to věnoval nejlepší gladiátory v celé říši,
tak za to chci dvojitou sazbu.
Buď dostaneš sazbu podle smlouvy, nebo se tvá smlouva zruší.
Nelíbí se ti to?
Tak můžeš klidně zalézt zpátky do té smradlavé díry, ze které jsi vylezl.
Cassie, prosím! Můžeš nás osvobodit.
Gladiátore, jsi ten, kterému říkají Španěl?
Ano.
Říká se, že jsi obr.
Říká se, že dokážeš jednou rukou rozdrtit lebku dospělého muže.
Dospělého muže? To ne.
Chlapce.
- Máte ve Španělsku dobré koně? - Patří k nejlepším.
Tohle je Argento a to je Scarto.
To byli moji koně.
Vzali mi je.
Líbíš se mi, Španěle. Budu ti fandit.
- To tě nechají dívat se na hry? - Můj strýc říká, že mi to dá sílu.
- A co říká tvůj otec? - Můj otec je mrtev.
Pane Lucie, je čas.
Musím jít.
Ty se jmenuješ Lucius?
Lucius Verus, po otci.
Níž!
Claudie!
- Ano? - Víc štítů!
Dobře.
Až vejde císař, zvedněte zbraně, pozdravte ho...
a potom společně promluvte.
Stůjte čelem k císaři a neobracejte se k němu zády.
Jděte a umírejte se ctí.
Sláva tobě, mocný císaři!
Císař!
My, kteří se chystáme zemřít, tě zdravíme!
Dnes...
se vracíme zpět do posvátného dávnověku,
abychom ti předvedli ukázku druhého pádu...
mocného Kartága!
Na neúrodné planině Zama...
stála nepřemožitelná armáda...
barbara Hannibala.
Krutí žoldnéři a válečníci...
všech barbarských národů...
se vrhli do nemilosrdného, ničivého...
dobývání.
Váš císař vám s potěšením představuje...
hordu barbarů!
Je tady někdo, kdo sloužil v armádě?
Ano. Sloužil jsem s tebou u Vindobony.
Tak mi pomoz.
Ať už z těch vrat vyjde cokoliv,
máme lepší šanci na přežití, když budeme držet spolu.
Chápete?
Když budeme držet spolu, přežijeme.
Císař vám s potěšením představuje legionáře...
Scipia Africana!
Na život a na smrt!
Zabít!
Držte se pohromadě.
Semkněte se!
Buďte pohromadě. Střídavé útvary!
Nemáš šanci.
Štíty k sobě! Jako jeden muž!
Vydržet!
Vydržet! Jako jeden muž!
Dobrá práce!
Vydržet. Nízko dolů!
To je ono!
Hagene!
Tenhle útvar k vozu! Tenhle útvar zůstane se mnou!
Rychle!
- Rychle ven! - Pospěšte si!
Maxime!
Jediný útvar! Jediný útvar!
Vyhráli jsme!
Nejsem zrovna nejlepší v dějepise, Cassie,
ale neměli by barbaři náhodou bitvu u Kartága prohrát?
Ano, pane.
Odpusťte mi to, pane.
To je v pořádku, mám rád překvapení.
Kdo je to?
Říkají mu Španěl, pane.
Chci s ním mluvit.
Ano, pane.
Sláva barbarům!
Vpřed! Připravit zbraně!
Odhoďte zbraně.
Gladiátore, císař s tebou chce mluvit.
Jsem císaři k službám.
Povstaň. Povstaň.
Tvoje sláva je zasloužená, Španěle.
Myslím, že gladiátor tvé třídy tady ještě nebyl.
A tento mladík tvrdí, že jsi znovuzrozený Hektor.
Nebo Herkules?
Ať se hrdina odhalí a prozradí nám své skutečné jméno!
Máš přece jméno?
Mé jméno je Gladiátor.
Jak se odvažuješ otočit se ke mně zády? Otroku!
Sundej si přilbici a řekni mi své jméno.
Jsem Maximus Decimus Meridius,
velitel severních armád,
generál legií Felix,
věrný sluha skutečného císaře Marca Aurelia,
otec zavražděného syna,
manžel zavražděné ženy...
a své pomsty dosáhnu, v tomhle životě nebo v příštím.
Zbraně!
Život!
Stráže, pohov!
Maximus!
Jak to, že je ještě naživu?
To nevím.
Už by neměl být naživu.
To mě trápí.
Hrozně mě to trápí.
Otče.
Kdyby bylo podle otce, říše by se byla rozpadla.
To snad chápeš, ne?
Ano.
Co jsi cítila, když jsi ho viděla?
Necítila jsem nic.
On tě hodně ranil, viď?
Ne víc, než jsem ranila já jeho.
V Germánii mi lhali.
Řekli mi, že je mrtev.
Když mi někdo lže, tak ke mně nemá úctu.
Jestliže ke mně nemají úctu, jak mě mohou milovat?
V tom případě musíš legiím dát vědět,
že jejich zrada nezůstane bez trestu.
Ubohá sestro.
Nechtěl bych být tvým nepřítelem.
Co uděláš?
Tudy.
Bohaté ženy dobře platí za rozkoše poskytnuté statečnými šampióny.
Věděl jsem, že tvůj bratr pošle úkladné vrahy.
Netušil jsem, že pošle ty nejlepší.
Maxime, on to neví.
Moji milí doma byli upáleni a ukřižováni zaživa.
- Nic jsem nevěděla... - Nelži mi!
Oplakávala jsem je.
Jako jsi oplakávala svého otce?
Od toho dne žiji ve vězení strachu.
Nemoci oplakávat vlastního otce ze strachu před vlastním bratrem.
Žít v hrůze každou chvilku každého dne,
protože tvůj syn je dědicem trůnu.
Ach ano, plakala jsem.
Můj syn byl nevinný.
Jako je i můj.
Copak mi neuvěříš, dokud můj syn také nezemře?
Co na tom, jestli ti věřím nebo ne?
Bohové tě ušetřili. Copak to nechápeš?
Dnes jsem viděla, jak se otrok stal mocnějším než císař římský.
Bohové mě ušetřili?
Jsem jim na milost a mám moc tak jedině bavit davy.
To je moc.
Davy jsou Řím...
a dokud nad nimi Commodus vládne, vládne nad vším.
Poslouchej mě.
Můj bratr má nepřátele, nejvíc ze všeho v senátu.
Jenže lidi ho poslouchají...
a nikdo se mu neodvážil postavit, dokud jsi to neudělal ty.
Jsou proti němu, ale nedělají nic.
Jsou tady politici, kteří zasvětili Římu celý život.
Zvláště jeden muž.
Když se mi to podaří zařídit, sejdeš se s ním?
Copak to nechápeš?
Dnes v noci můžu zemřít v téhle kobce, nebo zítra v aréně. Jsem otrok!
Copak mohu vykonat něco důležitého?
Ten muž chce to, co ty.
Tak ať dá zabít Commoda!
Jednou jsem znala muže,
ušlechtilého muže,
zásadového, který miloval mého otce...
a můj otec miloval jeho.
Ten muž dobře sloužil Římu.
Toho muže už není.
Tvůj bratr vykonal svou práci dobře.
Dovol mi pomoci ti.
Ano, můžeš mi pomoci.
Zapomeň, že jsi mě kdy znala, a už sem nikdy nechoď.
Stráže! Paní se mnou skončila.
Maxime.
Ty jsi rozkazoval legiím? Ty jsi měl tolik vítězství?
- Ano. - V Germánii?
V mnoha zemích.
Generále!
Máš slavné jméno.
Musí nejdřív zabít tvé jméno, než zabije tebe.
Ano, tam vzadu.
- Senátore Gaie. - Dobrý den.
Senátore Grakchu.
Nevídám moc často, že by ses těšil radostmi sprostého davu.
Nepředstírám, že jsem muž z lidu, senátore,
ale pokouším se být mužem pro lid.
Císař!
Lide římský!
Čtvrtého dne Antiochie...
oslavujeme 64. den trvání her.
Ve své velebné milostivosti...
císař ráčil tohoto dne obdarovat lid římský...
historickým konečným zápasem.
Dnes, po pěti letech ve výslužbě, se do Kolosea navrátí...
za císařova velkého potěšení...
jediný neporažený šampion...
v římské historii.
Legendární Tigris z Gaulu!
On moc dobře ví, jak vládnout davům.
Marcus Aurelius měl sen a tím snem byl Řím.
Tohle není ten sen. Tohle není ten sen.
Marcus Aurelius je mrtvý, Maxime.
My smrtelníci jsme než stíny a prach.
Stíny a prach, Maxime!
Jako představitele cvičného lycea Antonia Proxima...
pro vás císař s pýchou uvádí...
Aelia Maxima!
Berou ho, jako by byl jeden z nich.
Dav je zrádný, bratře. Za měsíc na něj zapomenou.
Maximus!
Ne, to mnohem dříve.
Už je o to postaráno.
My, kteří se chystáme zemřít, tě zdravíme.
Jsme s tebou, Maxime!
Do toho, skončete to!
Táhnout! Táhnout!
Dodělej ho!
Pustit!
- Rozkuchej ho! - Zabít!
Zabít!
Maximus Milosrdný!
Maximus!
Stráže vpřed! Nastoupit!
Maximus!
Co s tebou udělám?
Ty prostě neumřeš a neumřeš.
Copak je mezi námi takový rozdíl?
Ty bereš život, když musíš, stejně jako já.
Musím vzít už jen jeden život. Potom je hotovo.
Tak ho vezmi teď.
Říkali mi, že tvůj syn...
kvičel jako holka, když ho přibili na kříž.
A tvoje žena...
sténala jako děvka,
když ji znásilňovali znovu a znovu...
a znovu.
Čas na to, abyste se vyznamenal, už bude brzy u konce,
Výsosti.
Maximus!
Generále!
- Generále! - Cicero!
Generále!
- Kde táboříte? - V Ostii.
- Milujeme tě, Maxime! - Sláva vítězi!
Řekni vojsku, že jejich generál žije. Najdi mě.
- Postupovat! - Najdi mě!
Slyší tě?
- Kdo? - Tvá rodina, v posmrtném životě.
- Ano. - Co jim říkáš?
Mému chlapci...
Říkám mu, že ho už brzy uvidím,
a aby držel paty dolů, když jezdí na koni.
Mé ženě...
Do toho ti nic není.
A teď milují Maxima pro jeho milosrdnost.
Takže ho nemůžu jen tak zabít, to bych se stal ještě méně milosrdným.
Celá ta věc je jako zlý sen.
On ti vzdoruje.
Každé jeho vítězství je dalším příkladem jeho vzdoru.
Dav to vidí a senát také.
S každým dalším dnem jeho života mají víc odvahy.
- Zabij ho. - Ne.
Nebudu z něj dělat světce.
Dozvěděl jsem se o určitém druhu mořského hada,
který užívá velice neobvyklou strategii k přilákání své kořisti.
Leží na dně oceánu, jako by byl zraněn.
Když se přiblíží jeho nepřátelé,
tak pořád klidně leží.
Potom z něj jeho nepřátelé začnou rvát malé kousky,
a on pořád klidně leží.
A tak...
my budeme taky v klidu ležet...
a necháme naše nepřátele, ať přijdou a urvou si malé kousky.
Ať je každý senátor sledován.
Maxime.
Cicero, můj starý příteli. Myslel jsem, že jsem tě viděl naposledy.
- Myslel jsem, že jsi po smrti. - Skoro.
Jak dlouho už je vojsko v Ostii?
Celou zimu.
- A jak vypadají? - Vykrmeně a znuděně.
- Kdo jim velí? - Nějaký hlupák z Říma.
Za jak dlouho by mohli být schopni bojovat?
Pro tebe zítra.
Potřebuju, abys pro mě něco udělal.
Přijďte se podívat.
Jestli jste nebyli v aréně, můžete to vidět tady.
Obr Maximus vítězí nad naším císařem Commodem.
Co můžeme dělat? On vzdoruje všem.
Tím, co mu činí...
Proboha!
- Dostal ho! Je poražený! - Uhnout!
Má paní? Sloužil jsem tvému otci u Vindobony.
- Zpátky. - Má paní.
Sloužil jsem tvému otci u Vindobony.
Zpátky!
Sloužil jsem také generálu Maximovi. Pořád ještě mu sloužím.
Zastavte.
- Zastavte. - Zastavte.
Ustupte.
Generál vzkazuje, že se sejde s vaším politikem.
- Za tvou věrnost, vojáku. - Děkuji, má paní.
Zvednout!
Nechte nás o samotě.
Senátore Grakchu.
Generále.
Doufám, že moje přítomnost je dostatečným důkazem,
že mi můžeš věřit.
- Je senát s tebou? - Senát?
Ano. Mohu za něj mluvit.
Můžeš mi vykoupit svobodu a propašovat mě z Říma?
Za jakým účelem?
Dostaň mě za městské hradby.
Připrav čerstvé koně, aby mě dovezli do Ostie. Tam táboří moje armáda.
Do soumraku příštího dne se vrátím v čele 5 000 vojáků.
Ale všechny legie mají nové velitele,
věrné Commodovi.
Ukažte mě živého mému vojsku a uvidíte, komu jsou věrní.
Je to šílenství.
Do hlavního města žádná římská armáda nevstoupila už sto let.
Nebudu vyměňovat jednu diktaturu za druhou!
Doba polovičatých opatření a hovorů skončila, senátore.
A co potom, po tvém slavném převratu?
Svoláš svých 5 000 bojovníků a odejdeš?
Ano, odejdu.
Vojáci tady pro vás zůstanou na ochranu pod velením senátu.
Takže...
jakmile bude Řím tvůj, hned ho zase vrátíš lidu?
Proč bys to dělal?
Protože to bylo poslední přání umírajícího muže.
Commoda zabiju.
Osud Říma nechávám na vás.
Marcus Aurelius ti věřil.
Jeho dcera ti věří.
Já ti taky budu věřit.
Ale máme málo času.
Dej mi dva dny,
a vykoupím ti svobodu.
A ty...
Ty zůstaň naživu,
nebo zemřu já.
Teď musíme jít.
Nevyjde to.
Císař toho moc ví.
A co se týká mě,
začíná to být nebezpečné.
Zaplatím ti po svém návratu.
Dávám ti své slovo.
Své slovo? A co když se nevrátíš?
Vzpomínáš si, co to znamenalo někomu věřit, Proximo?
Věřit?
Komu mám já věřit?
- Zabiju Commoda. - A proč bych to já měl chtít?
Jde mi z něj bohatství.
Já...
Já vím, že stojíš za svým slovem, generále.
Já vím, že bys pro zachování cti zemřel.
Že bys zemřel pro Řím.
Že bys zemřel pro památku svých předků.
Jenže já, na rozdíl od tebe,
jsem bavič.
Stráže!
On zabil muže, který tě osvobodil.
Pretoriáni, pane.
Stát!
Kde jsi byla?
Poslal jsem pro tebe.
Bratře, prosím tě.
Co tě trápí?
Má Grakchus novou milenku?
To nevím.
Já myslel, že jsi s ním mluvila.
Šíří nákazu jako tyfus.
Senát bude muset krvácet pro zdraví Říma.
A on bude taky krvácet.
Už brzy.
Ale ne dnes.
Pamatuješ si, co jednou řekl náš otec?
„Život...
je sen,
hrozivý sen.“
Myslíš, že to tak opravdu je?
Nevím.
Já myslím, že ano.
A ty jsi jediná, s kým se o to můžu podělit.
Otevři ústa.
Ty víš, že tě miluju.
A já miluju tebe.
Ven. Vypadněte!
Pohyb!
Blahopřeji, generále.
Máš velice přesvědčivé přátele.
Můj bratr uvěznil Grakcha.
Nemůžeme už čekat. Musíme odejít dnes večer.
Proximo přijde o půlnoci a dovede tě k bráně.
Tvůj sluha Cicero tam bude čekat s koňmi.
- Ty jsi všechno tohle zařídila? - Ano.
Riskuješ příliš mnoho.
Musím splatit moc dluhů.
Nemusíš splácet žádné dluhy.
Miluješ svého syna. Jsi mu silnou matkou.
Unavuje mě být silná.
Můj bratr nenávidí celý svět, a nejvíc ze všech tebe.
- Protože si tvůj otec vybral mě. - Ne.
Protože tě můj otec miloval.
A protože jsem tě milovala já.
Před mnoha lety.
Byla jsem tehdy jiná?
Víc ses smála.
Celý život jsem se cítila sama,
jen s tebou ne.
Musím jít.
Ano.
Tak.
A mám tě.
Není na to pozdě, hrát si na legionáře?
Já nejsem legionář.
- Nejsi legionář? - Jsem gladiátor.
Gladiátor?
Gladiátoři bojují jenom ve hrách.
Nechtěl bys radši být velkým římským bojovníkem jako Julius Caesar?
Já jsem Maximus, zachránce Říma!
Zachránce Říma?
A to říká kdo?
Kde je Lucius?
Je s císařem.
- To nemohla udělat. - Ale ano.
Vzala ho z košíku...
a přitiskla si ho k prsu, přesně tady nad srdcem.
- Kousl ji do prsu? - Ano.
Víš, Lucie, královské dámy se někdy...
chovají moc podivně a dělají moc zvláštní věci ve jménu lásky.
- Podle mě to je hloupé. - Podle mě taky.
Podle mě taky.
Sestro, pojď sem k nám.
Čtu našemu drahému Luciovi.
- Já jsem taky četl. - Ano.
Je to velice bystrý chlapec. Jednou z něj bude vynikající císař.
Četli jsme si o slavném Marcu Antoniovi a jeho dobrodružstvích v Egyptě.
A jak se královna zabila hadem.
A jen počkej, až se dozvíš, co se stalo s našimi předky.
Když budeš moc hodný, řeknu ti zítra příběh císaře Claudia.
Byl zrazen...
těmi, kdo mu byli nejblíže.
Svou vlastní krví.
Šeptali si v temných koutech...
a scházeli se venku pozdě v noci...
a kuli pikle.
Ale císař Claudius věděl, že něco chystají.
Věděl, že na něčem pracovali jako pilné včelky.
A jednou v noci se posadil s jednou z nich...
a podíval se na ni...
a řekl:
„Pověz mi, co provádíš,
ty pilná včelko.
Nebo zničím ty, kteří jsou ti nejdražší.
Budeš se dívat, jak se vykoupu v jejich krvi.“
Císař měl zlomené srdce.
Ta malá včelka ho ranila mnohem víc, než ho mohl ranit kdokoliv jiný.
Co myslíš, co se stalo potom, Lucie?
To nevím, strýčku.
Ta malá včelka mu všechno řekla.
Ve jménu císaře, otevři!
Proximo!
Otevři bránu, ve jménu císaře!
Proximo!
Otevři bránu!
Otevři bránu, Proximo.
Chceš zemřít, starče?
Na.
Všechno je připraveno.
Vypadá to, že jsi pro sebe získal svobodu.
Nehrozí ti, že se staneš dobrým člověkem?
- Jubo. - Ať zemřou všichni nepřátelé císaře!
Otevři bránu!
Táhnout!
Pohyb! Utvořte útvar vlevo!
Potřebuji jenom pár chvil, tak neriskujte své životy.
Komu se do toho nechce, ať se vrátí do své kobky.
Budeme tady na tebe čekat, Maxime.
- Sílu a čest. - Jděte.
Sílu a čest.
Zamířit. Napnout luky!
Stíny a prach.
Maxime!
Je mi líto.
Ne!
Je to skončené.
A co můj synovec?
A co jeho matka?
Mají sdílet osud jejího milence?
Nebo bych měl být milosrdný?
Commodus Milosrdný.
Lucius teď zůstane se mnou.
A jestli se jeho matka...
na mě jen podívá...
pohledem, který se mi znelíbí,
Lucius zemře.
Jestli se rozhodne být ušlechtilou...
a vzít si život,
Lucius zemře.
A co se týká tebe,
budeš mě milovat...
jako já tebe.
Dáš mi dědice čisté krve,
aby Commodus...
a jeho potomstvo vládli dalších tisíc let.
Nejsem snad milosrdný?
Maximus!
Vyvolávají tě.
Generál, který se stal otrokem.
Otrok, který se stal gladiátorem.
Gladiátor, který vzdoroval císaři.
Podivuhodný příběh.
Lid chce teď vědět, jak ten příběh dopadne.
Může to skončit jen úžasnou smrtí.
A co by mohlo být úžasnějšího...
než vyzvat samotného císaře ve slavné aréně?
- Ty bys se mnou bojoval? - A proč ne?
Myslíš, že se bojím?
Myslím, že se bojíš celý svůj život.
Na rozdíl od Maxima Neporazitelného, který nezná strach?
Znal jsem muže, který řekl: „Smrt se usmívá na nás všechny.
A my nemůžeme než se na ni taky usmívat.“
To bych rád věděl,
jestli se ten tvůj přítel usmál na vlastní smrt.
To musíš vědět ty.
Byl to tvůj otec.
Vím, že jsi mého otce miloval,
ale já také.
To z nás dělá bratry, nemyslíš?
Usměj se teď na mě, bratře.
Dejte mu brnění. Zakryjte to zranění.
Maximus! Maximus!
Útvar do kruhu!
Quinte, meč.
Dej mi svůj meč.
Meč! Dej mi svůj meč!
Meče do pochvy.
Maxime.
Maximus.
Quinte.
Dejte mým mužům svobodu.
Senátor Grakchus bude znovu postaven do funkce.
Byl jednou jeden sen jménem Řím.
Ten sen se uskuteční.
To jsou přání Marca Aurelia.
Propusťte vězně. Jděte!
Maxime.
Lucius je v bezpečí.
Jdi za nimi.
Jsi doma.
Stojí Řím za život jednoho dobrého muže?
Kdysi jsme v to věřili.
Pomozte nám v to znovu uvěřit.
Byl to voják Říma.
Uctěte jeho památku.
Kdo mi ho pomůže nést?
Teď jsme svobodní.
Zase vás uvidím.
Ale ještě ne.
Ještě ne.
PRO NAŠEHO PŘÍTELE OLIVERA REEDA