‫בתוך פתית שלג, כמו זה שעל שרוול ימין,‬
‫התרחש לו סיפור שיש לראות על מנת להאמין.‬
‫גבוה בהרים ברכס פונטו‬
‫רבצה עיירה בשם הוא-ויל:‬
‫ביתם של אנשי הוא.‬
‫שאלו כל הוא, שאלו כל אחד:‬
‫"אין מקום כמו הוא-ויל בתקופת חג המולד".‬
‫התקהלות בכל חלון, קישוט פנס לא חסר,‬
‫ולהקת הוא-ויל צעדה‬ ‫בחג מולדיותה הטובה ביותר.‬
‫חג מולד שמח!‬
‫חג האילנות היה בסדר, ופסחא עליז,‬
‫ובכל יום של הקדוש פיזין,‬ ‫הם אכלו פסיון פיז.‬
‫אבל כל הוא ידע,‬ ‫מתריסר אצבעות רגליו ועד לאפו המשונה,‬
‫שחג המולד הוא האהוב ביותר,‬ ‫ללא ספק של אף הוא שהוא.‬
‫פארפינגלס מברכת אתכם!‬ ‫-תודה.‬
‫חג מולד שמח! תודה שקניתם בפארפינגלס!‬
‫קנינו סנוזלפון לאחיך דרו‬
‫וסנוזלפון לאחיך סטו, מנוד בשביל הדוד,‬
‫פודה בשביל הדודה‬ ‫ופנדפה בשביל בן דודך ליאון.‬
‫אז אנחנו צריכים רק... סינדי?‬ ‫-מבצע במעבר שלוש!‬
‫סינדי לו.‬ ‫-חג מולד שמח.‬
‫שלום, מירנה. חג מולד שמח, פרד. תסלחו לי.‬
‫סינדי לו? מתוקה?‬
‫אבא?‬ ‫-כן?‬
‫זה לא נראה לך קצת מוגזם?‬
‫זה כל העניין בחג המולד!‬
‫את לא מרגישה את זה?‬
‫חג מולד שמח!‬ ‫תודה שקניתם בפארפינלגס. חכו רגע!‬
‫העודף שלכם!‬
‫התקרבנו בעוד דקה אחת לחג המולד!‬
‫בחמש הדקות הבאות בלבד, הנחה של 99 אחוז!‬
‫כן, כל הוא בהוא-ויל אהב את חג המולד כולו,‬
‫אבל הגרינץ', שגר מצפון להוא-ויל,‬
‫לא.‬
‫קדימה, בנות.‬ ‫כל צמחי הדבקון הטובים הם בפסגה.‬
‫היי, דרו, אני אתחרה בך!‬ ‫-לא אם אתחרה בך קודם.‬
‫האחרון שמגיע לפסגה הוא גרינץ' מסריח וזקן!‬
‫היי, חבר'ה, איפה אנחנו?‬ ‫אני חושבת שעלינו לחזור.‬
‫מה? את פוחדת מהגרינץ'?‬
‫לא!‬
‫מספרים שהוא גר שם למעלה במערה‬
‫ויורד מטה רק כאשר הוא רעב לטעמו...‬
‫של בשר הוא!‬ ‫-דרו!‬
‫את פוחדת מהגרינץ'! את פוחדת מהגרינץ'!‬
‫את כן!‬ ‫-אני לא!‬
‫חכו לי!‬
‫קדימה, תיגע בזה. תיגע בדלת.‬
‫תעשה זאת בשבילי, סטו.‬
‫יפה מאוד, מקס!‬
‫מגיע להם, לאוהבי תקופת החגים‬
‫סוחרי העליזות מוצצי החלמונה האלה!‬
‫אני ממש לא אוהב אותם.‬
‫לא, אני לא.‬
‫מקס!‬
‫הבא את הגלימה שלי!‬
‫הייתי סובלני מדי עם העבריינים‬
‫ההוא-עירים האלה.‬
‫הם רוצים להכיר אותי, מה?‬
‫הם רוצים לבלות קצת זמן איכות עם הגרינץ'.‬
‫אני מניח שאוכל ליהנות‬ ‫מקצת אינטראקציה חברתית.‬
‫חג מולד שמח! חג מולד שמח!‬
‫חג מולש שמח!‬ ‫-כן, בטח.‬
‫הו, הו, הו וכל זה.‬
‫אוי ואבוי.‬
‫מישהו חיבל בכלי הרכב הזה.‬
‫אתה רואה, מקס? העיר היא מקום מסוכן.‬
‫הגרינץ' שנא את חג המולד, את כל העונה.‬
‫שלום לך. שוטר.‬
‫אנא, אל תשאלו מדוע.‬ ‫אף אחד לא יודע מאיזו סיבה משונה.‬
‫הנה מתנה בשבילכם.‬
‫אל תשכחו לרוץ עם זה מהר מאוד.‬ ‫קדימה. במהירות כפולה. זוזו.‬
‫יכול להיות שראשו היה מוברג גרוע למדי...‬
‫או שאולי נעליו לחצו יותר מדי.‬
‫אבל אני חושב שהסבירה ביותר מכל הסיבות‬
‫היתה, אולי, שלבו היה קטן בשתי מידות.‬
‫היי, זר, לא אתן לך להתקדם‬ ‫עד שתקנה כובע מהמם!‬
‫אלוהים, אין כמו חג המולד, נכון?‬
‫אני מניחה.‬ ‫-את מניחה?‬
‫אני מסתכלת סביב עליך ועל אמא,‬ ‫וכולם כל כך מקורבללים.‬
‫זה לא נראה לך יותר מדי?‬
‫אבא!‬ ‫-אבא!‬
‫מה קרה לכם?‬ ‫-זה היה הגרינץ'!‬
‫גרינץ'?‬ ‫-מה אתם רוצים? זאת אומרת...‬
‫"גרינץ'? אוי, לא!"‬
‫מישהו אמר, "גרינץ'"?‬
‫שלום, ראש העיר מיי-הוא, אדוני.‬
‫לו.‬
‫אני לא צריך להזכיר לך שחג המולד הזה‬
‫מסמל את ההוא-גיגה האלף.‬
‫החגיגה החשובה ביותר בהוא-ויל!‬
‫ב"ספר ההוא" כתוב, מאוד בבירור:‬
‫"כל מידה של הוא שנמדוד או נספור‬
‫"יודע שההוא-גיגה הוא זמן שיש לנצור".‬
‫עכשיו, לו, אנא תאמר לי‬ ‫שבניך לא עלו להר חסל‬
‫והתגרו ביצור היחיד‬ ‫במרחק של מיליארד מיליומטרים‬
‫ששונא את חג המולד!‬
‫אבל זה היה הגרינץ'!‬
‫לא, אדוני, הבנים לא ראו שום גרינץ'.‬
‫זה היה, והוא רדף...‬
‫אני חושב שהם עלו להר‬
‫ושיחקו בגפרורים או‬ ‫השחיתו רכוש ציבורי או...‬
‫זו הקלה.‬
‫בסדר, שמעתם את האיש:‬
‫אין כאן שום בעיית גרינץ'.‬
‫- דואר הוא-ויל -‬
‫אני צריך שזה יגיע עד מחר.‬ ‫-אני עסוק מאוד.‬
‫חג מולד שמח, מו. אני עסוק מאוד.‬
‫אבל אבא, אני פשוט לא מבינה משהו.‬
‫למה אף אחד לא מדבר על הגרינץ'?‬
‫אתם הילדים והגרינץ'!‬
‫את מבינה, סינדי, הגרינץ' הוא הוא,‬ ‫אשר תמיד...‬
‫למעשה, הוא לא הוא. הוא יותר...‬
‫הוא מה?‬ ‫-בדיוק, מתוקה.‬
‫הוא "מה" שלא אוהב את חג המולד.‬
‫תסתכלי על תיבת הדואר שלו.‬
‫אף לא כרטיס ברכה אחד, דואר יוצא או נכנס.‬
‫מעולם!‬
‫אבל למה?‬ ‫-לו, היכן הדואר שלי?‬
‫לו! קיבלתי את הדואר הלא נכון.‬
‫אגיע מיד.‬ ‫-לו, יש לנו בעיה!‬
‫בסדר, נסדר את העניינים.‬
‫יידרש להם שנים לסדר את כל זה.‬
‫זה שלו ועכשיו זה שלך,‬ ‫וזה שלה ועכשיו זה שלו!‬
‫ולכל השאר:‬
‫זימון לחבר המושבעים!‬
‫סחיטה. הודעת פיטורים.‬ ‫מכתב שרשרת. הודעת פינוי.‬
‫חבר מושבעים!‬
‫את מוכנה לעזור לי‬ ‫ולקחת את זה לחדר האחורי, מותק?‬
‫תיזהרי ממכונת המיון, בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫לבריאות.‬
‫אתה ה...‬ ‫-הגרינץ'!‬
‫זה עבד לא רע.‬
‫הצילו!‬
‫תעזרו לי! מישהו!‬
‫מקס, קדימה.‬
‫סיימנו את עבודתנו כאן.‬
‫תעזרו לי!‬
‫זה לא צעצוע לעיסה!‬
‫מספיק, מקס!‬
‫תוציא את זה מהפה שלך!‬ ‫אין לך מושג איפה זה היה!‬
‫הצילו!‬
‫יפי הנפש של העולם, התאחדו!‬
‫הנה! תני לי את זה!‬
‫את לא יודעת שאסור לקחת‬ ‫דברים שלא שייכים לך?‬
‫מה הבעיה שלך? את חיית בר?‬
‫קדימה.‬
‫תודה שהצלת אותי.‬
‫הצלתי אותך?‬
‫זה מה שאת חושבת שעשיתי?‬
‫טעות.‬
‫בסך הכול הבחנתי שאינך‬ ‫ארוזה כמו שצריך, יקירתי.‬
‫תעמדי בשקט!‬
‫מקס, תבחר קישוט.‬
‫אוכל להשתמש באצבע שלך לרגע?‬
‫שלום!‬
‫סינדי?‬ ‫-אבא!‬
‫אבא!‬
‫מה קורה כאן? מותק?‬
‫סינדי?‬
‫אבא! זה היה מדהים!‬
‫התאמנת על אריזת חג המולד!‬
‫אני כל כך גאה בך.‬
‫זו רוח החג.‬
‫סינדי הקטנה והמתוקה לא ידעה מה לעשות.‬
‫במוחה התרוצצו מחשבות סותרות.‬
‫"אם הגרינץ' הוא כה רע,‬ ‫מדוע הוא הציל את חיי?‬
‫"אולי הוא לא כל כך רע".‬
‫אולי. רק אולי.‬
‫האורות בבית לא דולקים. אמך ודאי בקניות.‬
‫יופי, אני כל כך שמחה שאתם בבית.‬
‫אני מרגישה את זה, לו. זו השנה.‬
‫כשכולם ישאלו למי יש את האורות‬ ‫המרשימים ביותר באזור הוא-ויל,‬
‫הם יצעקו, "גברת בטי לו הוא!"‬
‫זו לא הנברשת מחדר האוכל?‬
‫הכול למען המטרה, יקירי.‬
‫וסינדי? את יכולה לעזור לאמא‬
‫ולהוציא את הנורה מהמקרר?‬
‫איכשהו פספסתי אותה.‬ ‫-קדימה!‬
‫בכל שנה למרתה מיי הוא-בייה‬ ‫יש את האורות היפים ביותר.‬
‫לא השנה.‬
‫השנה‬
‫אני אנצח את המתחסדת,‬ ‫הדקדקנית הקטנה והמושלמת...‬
‫בטי!‬
‫היי!‬ ‫-מרתה!‬
‫אלוהים, מעולם לא ראיתי אורות‬ ‫חג מולד יפים כה רבים, בטי לו!‬
‫הייתי שורפת את כל הנתיכים,‬ ‫אם הייתי מנסה לעמוד בקצב שלך, מרתה מיי!‬
‫נכון שהענתיקה הזו מקסימה?‬
‫עבודת יד בת כמעט מאה שנה.‬
‫באמת. זה ממש מרשים!‬
‫זה, לעומת זאת, חדש.‬
‫בטי! יקירתי!‬
‫לילה טוב, בטי.‬
‫אני עונה!‬ ‫-מותק, אני עונה.‬
‫הלו?‬
‫האם המצנן התת-אפסי שלי רץ?‬
‫אני מניח שכן.‬ ‫-אז כדאי שתתפוס אותו!‬
‫זה היה טוב! מעולה.‬
‫בוא נלך הביתה.‬
‫פשפשים לפני יופי. תודה.‬
‫קדימה, בוא כבר, זחלני.‬
‫חייבת להיות דרך טובה יותר!‬
‫המכונית כבר היתה מחזירה את ההוצאה!‬
‫יופי. עוד מטען מגיע.‬
‫מה הסירחון הזה?‬
‫יוצא מן הכלל.‬
‫- פסולת מסוכנת -‬
‫מקס? תפוס שקית.‬
‫אנחנו נחזור לקחת את השאר.‬
‫כשאני אומר "אנחנו",‬ ‫אני כמובן מתכוון "אתה".‬
‫מדהים מה ההואים האלה פשוט זורקים.‬
‫נו, טוב.‬
‫הפסולת הרעילה של אחד‬ ‫היא הפוטפורי של אחר.‬
‫אני לא יודע. זה מעין סבון.‬
‫היכן אתה, חג המולד?‬
‫מדוע איני מוצאת אותך?‬
‫למה ברחת?‬
‫עולמי משתנה‬
‫אני עושה סדר חדש‬
‫האם זה אומר שגם חג המולד‬
‫משתנה?‬
‫איפה אתה, חג מולד?‬
‫האם אתה זוכר‬
‫את הילדה אשר הכרת?‬
‫שנינו היינו כה חסרי דאגות‬
‫עכשיו שום דבר לא קל‬
‫האם חג המולד השתנה‬
‫או שרק... אני?‬
‫טוב!‬
‫כמה שהוא נתעב‬
‫אין מקום כמו הבית‬
‫קומה ראשונה,‬ ‫מוצרים פגומים מבית החרושת.‬
‫קשה לשחוק את ההואים האלה, מקס?‬
‫אבל עשינו את הגרוע ביותר שביכולתנו,‬ ‫וזה כל מה שחשוב.‬
‫לפחות הפחדתי למוות‬ ‫את הילדה הקטנה בסניף הדואר.‬
‫אם יש לנו מזל,‬ ‫הטראומה תישאר למשך כל חייה.‬
‫אבל מוזר שהיא לא הלשינה עלינו.‬
‫היא ודאי חוששת מפעולות תגמול.‬
‫כן! ירדתי במידה וחצי?‬
‫הפעם אני אשמור על ההישג.‬
‫תפוס את המקל, מקס?‬
‫אין שום מקל?‬
‫אני חכם יותר.‬
‫היו לי שיחות?‬
‫אין לך הודעות.‬
‫מוזר. כדאי שאבדוק את ההודעה המוקלטת.‬
‫אם תמלמלו ולו הברה אחת,‬
‫ארדוף אתכם ואוציא לכם‬ ‫את הקרביים כמו לדג!‬
‫אם אתם רוצים לשלוח פקס,‬ ‫לחצו על הכוכבית.‬
‫נו, טוב.‬
‫ככה טוב יותר.‬
‫שנה מצוינת.‬
‫אני אומר לך, מקס,‬
‫אני לא יודע למה בכלל‬ ‫עזבתי את המקום הזה.‬
‫יש לי את כל החברה‬ ‫שאני זקוק לה ממש כאן.‬
‫שלום?‬
‫מה שלומך?‬ ‫-מה שלומך?‬
‫אני שאלתי קודם.‬ ‫-אני שאלתי קודם.‬
‫ממש בוגר,‬ ‫אומר בדיוק את מה שאני אומר.‬
‫בוגר... בדיוק... מה שאני אומר...‬
‫אני אידיוט?‬ ‫-אתה אידיוט!‬
‫בסדר.‬
‫אני לא מדבר איתך יותר.‬ ‫למעשה, אני הולך ללחוש.‬
‫עד שהקול שלי יהדהד מהקירות ויחזור אלי,‬
‫לא אוכל לשמוע אותו!‬
‫אתה אידיוט!‬
‫האם אני אוכל רק מפני שאני משועמם?‬
‫מי זה יכול להיות?‬
‫שלום, ילדה קטנה. באת לקרוא לנו?‬
‫לא.‬
‫שמעתי שאתן יודעות משהו על הגרינץ'.‬
‫לסינדי לו הסקרנית היו כמה שאלות בלבה.‬
‫למה הגרינץ' שנא את חג המולד?‬ ‫מאיפה כל זה בא?‬
‫אך בעזרת הפטפוטקול של אביה‬ ‫היא לא זזה אפילו מעט.‬
‫במילים שלכן, אנא,‬ ‫ספרו על הגרינץ' כל מה שאתן יודעות.‬
‫מאיפה הוא בא?‬
‫הוא בא באותה הדרך שבה מגיעים‬ ‫כל תינוקות הוא.‬
‫בלילה שקט אחד,‬
‫בני-הוא קטנטנים ותינוקות-הוא בנות‬
‫נסחפו מן השמים על גבי מטריות.‬
‫היי, מותק, התינוק שלנו כאן!‬
‫הוא נראה בדיוק כמו הבוס שלך.‬
‫אז ככה זה עובד.‬
‫זה היה ערב חג המולד,‬ ‫ורוח מוזרה נשבה באותו הלילה.‬
‫היינו במפגש החג המסורתי שלנו.‬
‫השחר עלה לפני שמישהו הבחין שהוא היה שם.‬
‫המסכן הקטן!‬
‫אבל את יודעת מה?‬
‫ידענו מיד שהוא מיוחד.‬
‫אתה רוצה עוגיית חג מולד?‬
‫כן, איזו עוגייה אתה רוצה?‬
‫סנטה.‬
‫המילים הראשונות שלו!‬
‫כן, זו צלחת סנטה.‬
‫אתה רוצה להחזיק את הצלחת?‬
‫סנטה, ביי ביי!‬
‫הוא היה נהדר בתור... מה שהיה.‬
‫וגידלנו אותו כמו כל ילד הוא:‬
‫עם אהבה עמוקה לחג המולד.‬
‫אל תשכחו, מחר תתקיים‬ ‫החלפת מתנות חג המולד הגדולה.‬
‫שכל אחד יביא מתנה מיוחדת למישהו מיוחד.‬
‫ה... גרינץ'...‬
‫לא היה לו כל חוש להתאמת צבעים.‬
‫אבל אני בקושי זוכרת אותו.‬ ‫לא היה לי זמן לקשרים חברתיים.‬
‫הייתי יותר מדי עסוקה עם... הלימודים.‬
‫עכשיו, תלמידים, כולם כמעט מוכנים?‬
‫ואם לומר את האמת, הוא... אהב את מרתה.‬
‫מרתה היתה החברה שלי.‬
‫אני לא אוהב לדון בגרינץ'‬ ‫סמוך כל כך לחג המולד,‬
‫אבל אולי אם תשמעי את האמת, תביני למה.‬
‫תתאמץ יותר!‬
‫ניסיתי לקחת אותו תחת חסותי.‬
‫אין לך סיכוי איתה.‬ ‫אתה בן שמונה ויש לך זקן!‬
‫היה לו שיער. לא נעים.‬
‫היתה לו נשירה. לא בסדר.‬
‫אתה יודע, תקופת חג המולד‬ ‫היא התקופה האהובה עליי בשנה.‬
‫אני כל כך אוהבת את הצבעים.‬
‫האדום והירוק.‬
‫האם הייתי מאוהבת בגרינץ'?‬
‫מובן שלא.‬ ‫-לא שאלתי.‬
‫כמובן.‬
‫מסיבה כלשהי, כשהוא בא הביתה באותו היום,‬
‫הוא באמת נכנס לרוח החג בפעם הראשונה.‬
‫מושלם!‬
‫איזה נכס משפחתי נחמד!‬
‫אש האהבה!‬
‫זה ייראה מושלם בראש העץ שלה.‬
‫אוי, מרתה! אוי, חג המולד!‬
‫אני רוצה שכולכם תראו במיטבכם מחר.‬
‫אין לך סיכוי איתה.‬
‫אתה בן שמונה ויש לך זקן!‬
‫כולם נתנו את המתנות שלהם?‬
‫אני לא.‬ ‫-מה?‬
‫חג מולד שמח, מרתה מיי.‬
‫למה יש לך שק על הראש?‬
‫בטח מפני שהוא מתבייש‬ ‫במתנה הזוועתית הזו.‬
‫מר גרינץ', בבקשה הורד את השק.‬
‫הורד אותו.‬
‫תניח את הספר.‬
‫ואת הרגל.‬
‫תראו את החובבן הזה!‬
‫מתנה מטופשת!‬
‫עץ מטופש! אני שונא את חג המולד!‬
‫הכעס.‬ ‫-הזעם!‬
‫השרירים!‬
‫זה היה יום נורא, הם היו אכזריים כלפיו.‬
‫ו... לא יכולתי לסבול את זה.‬
‫אני שונא את חג המולד! שונא אותו!‬
‫וזו היתה הפעם האחרונה שראינו אותו.‬
‫הפעם האחרונה באמת.‬
‫מאיזו סיבה שלא תהיה, נעליו או לבו,‬
‫הוא עמד מחוץ למערתו‬ ‫ושנא את ההואים בכל מאודו.‬
‫על פי סדר האלף-בית.‬
‫ארדבארקיאן אבקניזר-הוא,‬
‫אני שונא אותך!‬
‫ארון בי בנסון-הוא, אני שונא אותך.‬
‫שונא, שונא, שונא.‬
‫שונא פי שניים.‬
‫מתעב לגמרי!‬
‫לכל השדים והרוחות!‬
‫זו ההוא-גיגה שלהם.‬
‫בבוז הוא רטן.‬
‫מחר חג המולד? הוא כמעט כאן.‬
‫מקס!‬
‫הבא לי את סם ההרגעה שלי.‬
‫עכשיו, כדי להיפטר‬ ‫מהזיכרונות המייגעים הללו.‬
‫הוא-גיגה, שופעת בסוכריות ובעוגות‬
‫איני יכול לחכות להגיע‬ ‫לשם ולאכול צ'יפסגוגות.‬
‫הוא-גיגה, הוא-גיגה.‬
‫אבא?‬ ‫-כן.‬
‫חשבתי על ההוא-גיגה,‬ ‫ואני עלולה לעשות משהו קיצוני.‬
‫זה בסדר, יקירתי. תשאלי את אמא שלך.‬
‫לאן היא הלכה?‬ ‫-מותק?‬
‫מותק! היי!‬
‫תראו, בדיוק מצאתי את המנורה הכי חמודה‬ ‫לתצוגת אורות חג המולד שלי.‬
‫מהר, אנחנו נאחר. קדימה.‬
‫ועכשיו, הצעות למועמדים‬
‫להוא שבינינו אשר מאפיין‬ ‫בצורה הטובה ביותר‬
‫את תכונות ההוא-חוכמה וההוא-אומץ,‬
‫עליזצטיין החג של הוא-ויל!‬
‫אני שומע מועמדויות?‬
‫אני מציעה את הגרינץ'!‬
‫את הגרינץ'?‬ ‫-את הגרינץ'?‬
‫אוי לי.‬
‫איזו בת אלטרואיסטית יש לך, לו!‬
‫תודה.‬
‫סינדי?‬
‫הרשי לי לצטט שורה‬
‫מתוך "ספר ההוא".‬
‫"המושג 'גרינצ'י' מתאר מצב‬ ‫שבו רוח החג לוקה בחסר".‬
‫עכשיו, אני שואל אותך:‬ ‫נשמע שהוא העליזצטיין שלנו?‬
‫אמת, מר מיי-הוא.‬ ‫אך גם זה כתוב ב"ספר-ההוא":‬
‫"לא משנה עד כמה ייראה ההוא שונה או מיוחד,‬
‫"הוא יתקבל תמיד בברכה ובעליזות בחג המולד".‬
‫כן, בספר נכתב גם...‬
‫"הפרס לא יכול להינתן לגרינץ', כי...‬
‫"לפעמים הדברים עלולים להיות לא ברורים".‬
‫אתה המצאת את זה! זה לא כתוב שם.‬
‫לא, זה כתוב.‬
‫באיזה עמוד?‬
‫איבדתי את המקום, אבל...‬
‫זה כתוב כאן!‬ ‫-בספר אכן כתוב:‬
‫"העליזצטיין הוא זה הראוי‬ ‫להרמת כוסית או לטפיחה על הגב,‬
‫"והפרס יינתן לנפש‬ ‫שהכי זקוקה לו בחג המולד".‬
‫ואני מאמינה שהנפש הזו היא הגרינץ'.‬
‫ואם אתם ההואים שאני מקווה שאתם,‬ ‫גם אתם תחשבו כך.‬
‫היא צודקת!‬
‫בסדר.‬
‫אם אתם רוצים לבזבז מועמדות טובה בהחלט,‬
‫זה עניין שלכם.‬
‫אבל אני אומר לכם, הגרינץ' לא יירד.‬
‫וכשהוא לא יבוא,‬ ‫הכתר יונח על ראשו של ראש העיר.‬
‫טוב, פחות או יותר.‬
‫מלא את לבך בעליזות,‬ ‫סגנן את חיוכך בחג מולדיות‬
‫סדר את העץ בקישוטיות‬
‫שתהיה ההוא-גיגה‬
‫אפה את העוגה,‬ ‫הכנס ביצה למשקה המשכר‬
‫שמור עליו, על ההוא-עץ הבוער‬
‫לגום מן המשקה, ואת הבשר שמר‬
‫שתהיה ההוא-גיגה‬
‫עוד רגע, ועוד אחד‬
‫סופרים את הדקות בשעון חג המולד‬
‫זקן, צעיר, גדול, קטן‬
‫ארורה מוזיקת חג המולד הזו.‬
‫היא עליזה וחגיגית.‬
‫אני חייב להטביע אותם!‬
‫זה לא מצליח!‬
‫הרוח שצפה וקצפה לאנשי הוא-ויל מעל הראש,‬
‫מעידה או החלקה ואת כל הדרך מטה תגלוש.‬
‫אבל לילדה זו היתה משימה.‬ ‫היא ידעה כיצד עליה לפעול.‬
‫היא תזמין את הגרינץ' בעצמה,‬ ‫סינדי לו בעלת האומץ הגדול.‬
‫שחק, קוף! שחק!‬
‫שלום?‬
‫מר גרינץ'?‬
‫מר גרינץ'!‬
‫שלום?‬
‫סלח לי.‬
‫שלום...‬
‫ילדה קטנה...‬
‫איך את מעזה להיכנס למאורתו של הגרינץ'!‬
‫עזות המצח!‬
‫החוצפה!‬
‫קראת לרעם, עכשיו התכוננני לבום!‬
‫הביטי בפניו של הפחד!‬
‫מר גרינץ', שמי הוא סינדי לו.‬
‫את רואה?‬
‫אפילו עכשיו האימה גואה בך.‬
‫אני לא פוחדת.‬
‫הכחשה היא טבעית נוכח רשע טהור.‬
‫לא נראה לי.‬
‫ספק?‬
‫עוד סימן מובהק לאי נוחות!‬
‫עכשיו נחרץ דינך!‬
‫תברחי והצילי את חייך, לפני שאהרוג שוב!‬
‫אני פסיכופת!‬
‫סכנה! סכנה!‬
‫אולי אתה זקוק לפסק זמן.‬
‫הילדים בימינו.‬
‫כל כך חסרי רגשות בגלל הסרטים והטלוויזיה.‬
‫מה את רוצה?‬
‫מר גרינץ', באתי לבקש‬ ‫ממך להיות עליזצטיין החג.‬
‫עליזצטיין המה?‬ ‫-עליזצטיין החג.‬
‫"עליזצטיין. בוא לחגוג עם חברים".‬
‫מצחיק.‬
‫אני יודעת שאתה שונא את חג המולד,‬ ‫אבל מה אם זו רק אי הבנה?‬
‫לא אכפת לי.‬ ‫-אפילו לי יש ספקות של תקופת חג המולד.‬
‫אבל אולי אם תתאחד מחדש עם ההואים‬ ‫ותהיה חלק מחג המולד...‬
‫"אולי אם תתאחד מחדש עם ההואים‬ ‫ותהיה חלק מחג המולד..."‬
‫תתבגרי!‬ ‫-אולי גם אני אהיה בסדר!‬
‫מצטער. זמנך תם.‬
‫אנא קבעי פגישה נוספת עם המזכירה‬ ‫בדרכך החוצה.‬
‫בבקשה. אתה חייב להסכים לקבל את הפרס.‬
‫פרס?‬
‫לא אמרת שום דבר על פרס?‬
‫כן, גביע והכול.‬
‫ואני זכיתי?‬ ‫-אתה זכית!‬
‫זה אומר שהיו מפסידים.‬ ‫-אני מניחה שכן.‬
‫אז, אם תבוא...‬ ‫-עיר שלמה של מפסידנים!‬
‫זה מוצא חן בעיניי.‬
‫מישהו היה הרוס מבחינה נפשית?‬
‫קדימה, לפני רגע לא יכולתי להשתיק אותך!‬ ‫פרטים, פרטים!‬
‫ראש העיר לא שמח.‬
‫אוי, לא.‬
‫מרתה תהיה שם.‬
‫באמת?‬
‫והיא תראה אותי.‬
‫המנצח.‬
‫היא תימרח עליי כמו פלישפשים על סוס.‬
‫אני מצטער לאכזב אותך, מרתה, מותק,‬ ‫אבל הרכבת הזאת עזבה את התחנה.‬
‫אז תבוא?‬
‫בסדר.‬
‫אני לא יודע אם זה הנצנוץ שובה הלב שבעינייך‬
‫או אופייך חסר המוסכמות,‬
‫שמזכירים לי אותי בצעירותי,‬ ‫כשהייתי שעיר פחות.‬
‫אבל שכנעת אותי.‬
‫מי יודע? אולי ההוא-גיגה הזו‬ ‫יכולה לשנות את כל השקפת עולמי?‬
‫באמת?‬ ‫-לא.‬
‫הנה את, חמודה.‬ ‫תוכלי לעשות מלאכים בשלג אחר כך.‬
‫אסור לנו לאחר להוא-גיגה!‬
‫החוצפה של ההואים האלה.‬
‫להזמין אותי לשם בהתראה כה קצרה.‬
‫גם אם הייתי רוצה ללכת,‬ ‫לוח הזמנים שלי לא היה מאפשר זאת.‬
‫"שעה ארבע, להתפלש ברחמים עצמיים.‬
‫"ארבע וחצי, לנעוץ מבט בתהום.‬
‫"חמש, לפתור את בעיית הרעב בעולם‬
‫"ולא לספר לאף אחד.‬
‫"חמש וחצי, להתעג'ז.‬
‫"שש וחצי ארוחת ערב איתי.‬ ‫אני לא יכול לבטל שוב.‬
‫"שבע, להתאבק עם התיעוב העצמי שלי".‬
‫אני עמוס.‬
‫אם אזיז את התיעוב לשעה תשע,‬ ‫עדיין יהיה לי זמן לשכב במיטה,‬
‫לנעוץ מבט בתקרה ולשקוע לאטי לטירוף.‬
‫אבל מה אלבש?‬
‫זו לא שמלה, אלא חצאית סקוטית!‬
‫חולה נפש!‬
‫מטופש. מכוער.‬
‫מיושן.‬
‫מגוחך.‬
‫אם אני לא יכול למצוא משהו יפה ללבוש,‬ ‫אני לא הולך!‬
‫זהו זה, אני לא הולך.‬
‫הגיע הזמן לפרס עליזצטיין החג של השנה!‬
‫מזל טוב, מר גרינץ'!‬
‫הוא לא כאן.‬
‫מה?‬
‫הוא לא הופיע?‬
‫מי היה יכול לחזות את זה?‬
‫בסדר. אני אעבור שם לרגע, אתן להם לקנא בי,‬
‫אחטוף חופן פופקורן חסילונים ואעוף משם.‬
‫אבל מה אם מדובר בתעלול אכזרי?‬ ‫מה אם המשקאות הם בתשלום?‬
‫איך הם מעזים?‬
‫בסדר, אני אלך. אך אאחר בצורה אופנתית.‬
‫לא. כן. לא. כן. לא!‬
‫בשום פנים ואופן לא!‬
‫בסדר. הגעתי להחלטה!‬
‫אני הולך, וזהו.‬
‫אני מחזיק אצבעות.‬
‫אולי אטיל מטבע!‬
‫אני מניח שהפרס יעבור למועמד שבמקום השני.‬
‫נכון מאוד.‬ ‫אדם שאצלו חג המולד לא חל רק פעם בשנה,‬
‫אלא בכל דקה של כל יום.‬
‫אדם נאה ואצילי.‬
‫אדם שהוציאו לו את השקדים פעמיים!‬
‫סיפור מעניין.‬
‫אתם מבינים, מה שקרה זה...‬
‫שלום, מרתה.‬ ‫-הוא הגיע!‬
‫סינדי.‬ ‫-מותק!‬
‫קהל חם.‬
‫אני מאמין שאני כאן על מנת לקבל איזה פרס.‬
‫והילדה הזכירה המחאה.‬
‫לא נכון.‬ ‫-טוב, בסדר, תנו לי את הפרס.‬
‫קדימה, כל עוד אני צעיר!‬
‫אל תדאג, מר עליזצטיין החג,‬ ‫אתה תקבל את הפרס שלך.‬
‫אבל תחילה, מפגש משפחתי קטן!‬
‫הן האכילו אותך. הן הלבישו אותך.‬
‫הנה הן, הפטפטניות הזקנות שלך!‬
‫אתן עדיין בחיים?‬
‫התגעגענו אליך!‬
‫רוז. הסוודר. הסוודר, רוז.‬
‫סוודר? על מה אתן מדברות?‬ ‫לא, אני לא יכול!‬
‫אני לא יכול לעשות את זה!‬
‫אל תיגעו בי שם!‬
‫שימו אותו בכיסא העליזות!‬
‫מה זה כיסא העליזות?‬
‫לא סיפרת לי על כיסא העליזות.‬
‫בבקשה, מר גרינץ'.‬
‫לא. אני לא יכול, באמת.‬ ‫זה יותר מדי, מהר מדי.‬
‫זהו הזמן המתאים...‬
‫לרכיבה של העליזצטיין בכיסא העליזות!‬
‫תורידו אותי! אני רציני!‬
‫יש לי עורך דין! אתם תשלמו על זה!‬
‫תחילה, תבחן את בלוטות הטעם שלך‬
‫כשתשפוט בגמר תחרות ההוא-פודינג!‬ ‫-הוא-פודינג...‬
‫שלי קודם.‬ ‫-אני ממש לא יודע...‬
‫לא, שלי הכי טעים!‬
‫זה לא פודינג.‬
‫מה זה?‬
‫זה שלי. טעים מאוד.‬
‫ריקוד חג המולד!‬
‫הסתכלו על השעה. אני באמת חייב לחזור.‬
‫בסדר!‬
‫תחרות עוגת הפירות!‬
‫לא.‬
‫שופט הפאדג'.‬
‫הכנתי בעצמי.‬
‫כן? גם שלי תוצרת בית.‬
‫טוב.‬ ‫-קדימה. נמשיך.‬
‫זה הכול? באמת? קדימה.‬
‫פנה דרך, זחלני!‬
‫תסלחו לי.‬
‫הוא מספר אחת במרוץ השקים!‬
‫מספר אחת! אני מספר אחת!‬
‫אני מספר אחת!‬
‫אף ילד לא יכול לנצח את הגרינץ'!‬
‫ניצחתי אותך.‬
‫הוא זכה!‬
‫ועכשיו הגיע הרגע שכולנו חיכינו לו.‬
‫כן! הפרס שלי.‬
‫הכן את ההמחאה.‬ ‫-אין המחאה.‬
‫אתה בטוח? כי חשבתי‬ ‫ששמעתי מישהו אומר משהו על המחאה.‬
‫אמרתי שאין המחאה. ועכשיו למשחק המתנות.‬
‫כמו תמיד, נתחיל עם העליזצטיין שלנו.‬
‫מתנת גילוח חג המולד.‬
‫תראו את החובבן הזה!‬
‫כן. ימים יפים.‬
‫ועכשיו, משהו קטן לאהבת חיי.‬
‫מרתה מיי,‬
‫אנא הסכימי להיות‬ ‫לגברת אוגוסטוס מיי-הוא.‬
‫אוגוסטוס...‬
‫אם תסכימי להיות אשתי,‬
‫בנוסף לאספקת אושר לכל החיים,‬ ‫תקבלי גם את זה:‬
‫מכונית חדשה!‬
‫המכונית הוענקה בנדיבות‬ ‫משלמי המסים של הוא-ויל!‬
‫מה את אומרת, מרתה?‬
‫יש לך עשרים שניות.‬
‫אני...‬
‫המתנות האלה די מסנוורות.‬
‫כמובן.‬
‫זה כל העניין, לא? זה תמיד היה כך!‬
‫מתנות! מתנות.‬
‫מתנות. מתנות. מתנות. מתנות. מתנות.‬
‫אתם רוצים לדעת‬ ‫מה קורה לכל המתנות שלכם?‬
‫הן כולן מגיעות אליי. בזבל שלכם. מבינים?‬
‫באשפה שלכם!‬
‫הייתי יכול לתלות את עצמי עם כל‬ ‫עניבות חג המולד הגרועות שמצאתי במזבלה!‬
‫ותאוות הבצע.‬
‫תאוות הבצע היא אין-סופית!‬
‫אני רוצה מקלות גולף, אני יהלומים.‬
‫אני רוצה פוני, כדי לרכוב עליו פעמיים,‬ ‫להשתעמם ולמכור אותו לתעשיית הדבק.‬
‫תראו, אני לא רוצה לעורר בעיות,‬ ‫אבל כל עונת החגים הזו היא‬
‫מטופשת, מטופשת, מטופשת!‬
‫לעומת זאת, יש‬
‫משהו קטנטן מאוד, מסורת אחת של חג המולד‬
‫שאני מוצא שהיא רבת משמעות.‬
‫ענף הדבקון.‬
‫עכשיו, כווצו שפתיים והתנשקו.‬
‫מישהו נראה נהדר!‬
‫בסדר, תורך! קדימה!‬
‫קדימה!‬ ‫-לא!‬
‫סלח לי, קשישא.‬
‫אכפת לך אם ארווה את צימאוני?‬
‫זה החומר הטוב שלי!‬
‫תישרף, מותק! תישרף!‬
‫ההוא-נושיות!‬
‫בואי! קדימה!‬ ‫-לא, חכה!‬
‫תעשה משהו.‬ ‫-בסדר!‬
‫קריאה לכל היחידות.‬
‫מונית!‬
‫זה מפני שאני ירוק, נכון?‬
‫תעצרו!‬
‫ערב טוב, חבר'ה. אכפת לכם אם אצטרף אליכם?‬
‫אולי תרצו להצטופף קצת.‬
‫עשיתם את הדבר הנכון.‬
‫זוזו מהדרך!‬
‫היי!‬
‫זה יכאב בבוקר.‬
‫זה עומד להתפוצץ!‬
‫אתם בסדר?‬
‫מה דעתך על כובע נחמד?‬
‫לו?‬
‫נפגעתי, לו.‬
‫נפגעתי, ואני לא נפגע בקלות.‬
‫אבל אתה ומשפחתך...‬
‫אני כל כך מאוכזב.‬
‫אפשר פשוט לחגוג את חג המולד‬ ‫כמו שהוא אמור להיות?‬
‫ללא הגרינץ'?‬
‫חג מולד שמח!‬
‫רק רציתי שכולם יהיו ביחד בחג המולד.‬
‫די נהניתי מזה.‬ ‫אני מקווה שאקבל הזמנה נוספת בקרוב.‬
‫קדימה! טוב שיש לנו עץ חלופי.‬
‫לעזאזל!‬
‫הם בלתי נלאים!‬
‫רק ארבע שעות עד חג המולד!‬
‫כן, הגרינץ' ידע שמחר‬ ‫כל ההוא-בנות וההוא-בנים‬
‫יתעוררו מוקדם בבוקר‬ ‫וירוצו אל הצעצועים.‬
‫ואז, ואז, הרעש!‬
‫הרעש, רעש, רעש, רעש!‬
‫הם יחבטו בטונג-תופים‬ ‫וינשפו בפלו-חלילים.‬
‫הם יתרסקו על ג'אנגלילים‬ ‫ויקפצו על בוינגביגים.‬
‫ואז הואים צעירים וזקנים יישבו לסעודה‬
‫ויסעדו ויסעדו.‬
‫הם יסעדו עד מאוחר‬ ‫ויאכלו את כל ההוא-פודינג‬
‫ואת כל הבשר!‬
‫אך איני יכול לסבול את הדבר...‬
‫אוי, לא.‬
‫אני מדבר בחרוזים!‬
‫לעזאזל עם ההואים!‬
‫וככל שהגרינץ' חשב על מה שיביא חג המולד,‬
‫כך הוא חשב:‬
‫עליי לעצור זאת מיד.‬
‫במשך שנים השלמתי עם המרה!‬
‫עליי למנוע מחג המולד להגיע! אך באיזו צורה?‬
‫זאת אומרת, כיצד?‬
‫יש לכם יופי טופי של חג?‬
‫טעות!‬
‫אם אתה לא רוצה לעזור לי, לפחות...‬
‫ואז הוא חשב על רעיון.‬
‫הגרינץ' חשב על רעיון נהדר ונורא.‬
‫אני יודע בדיוק מה לעשות.‬
‫הגרינץ' צחק בגרונו לגובה...‬
‫ויצר במהירות מעיל סנטה קלאוס וכובע.‬
‫ואז גיחך וקרקר‬
‫על תעלולו הגרינצ'י המצחיק.‬
‫במעיל ובכובע,‬ ‫אני נראה בדיוק כמו ניק הקדוש.‬
‫אתה רשע מר גרינץ'‬
‫אתה ממש נבל‬
‫אתה נעים כמו קקטוס ומקסים כצלופח נורא‬
‫מר גרינץ'‬
‫אתה בננה רקובה‬
‫עם קליפה שמנונית ושחורה‬
‫תשלים עם זה, אתה מפלצת‬
‫כן, מר גרינץ', כזה אתה‬
‫חור גדול יש בלבך‬
‫המוח מלא בעכבישים ויש שום בנשמתך‬
‫מר גרינץ'‬
‫גם במקל באורך של 12 מטרים‬
‫"לא הייתי נוגע בך.‬
‫ביקשתי שלושה רבעים, לא חמש שמיניות.‬ ‫תתרכז!‬
‫- מבחן מנוע -‬
‫אתם יודעים, אם הייתם שואלים‬ ‫את ההוא והוא של הוא-ויל‬
‫אף אחד לא היה מכחיש.‬
‫כרית האוויר מעט אטית.‬
‫אבל זו המטרה של הבדיקות!‬
‫אתה שפל, מר גרינץ'.‬
‫החיוך שלך מלא בחרקים‬
‫יש לך את הרכות של תנינים חולים‬
‫מר גרינץ'‬
‫אם הייתי צריך לבחור ביניכם‬
‫הייתי בוחר בתנין החולה.‬
‫השמן אמור לסיים בכל רגע.‬
‫אם כבר מדברים על מתבודדים.‬
‫הוא יוצא רק פעם בשנה,‬ ‫ואותו אף פעם לא מבקרים על זה!‬
‫הוא בטח גר שם למעלה‬ ‫כדי להתחמק מתשלום מסים.‬
‫חג מולד שמח!‬
‫אופס. שכחתי מהאיילים.‬
‫האם זה עצר את הגרינץ' הזקן?‬
‫לא. הגרינץ' פשוט אמר לעצמו:‬
‫אם איני מוצא אייל,‬
‫אצור אחד במקומו.‬
‫מקס!‬
‫הוא קרא לכלבו מקס ולקח חוט אדום‬
‫ועל ראשו קשר קרן, ממש כך פתאום.‬
‫אתה אייל. זו המוטיבציה שלך.‬
‫אתה רודולף, יצור מוזר עם אף אדום,‬ ‫אף אחד לא אוהב אותך.‬
‫ואז יום אחד, סנטה אוסף אותך‬ ‫ואתה מציל את חג המולד.‬
‫לא, תשכח מהקטע הזה.‬ ‫אנחנו נאלתר. שיישאר קליל.‬
‫אתה שונא את חג המולד!‬ ‫אתה עומד לגנוב אותו!‬
‫להציל את חג המולד זה סוף עלוב.‬ ‫מסחרי מדי.‬
‫אקשן!‬
‫מבריק! אתה דוחה את האף של עצמך‬
‫מפני שהוא מייצג את זוהר המסחריות!‬
‫למה אני לא חשבתי על זה?‬ ‫קאט, להדפיס. ממשיכים הלאה.‬
‫הרגשה טובה.‬
‫בוא ננסה את זה, כלב!‬
‫זה מטורף!‬
‫קדימה, קראשר! קדימה, תראשר!‬
‫קדימה, וומיט ובליצקריג!‬ ‫אנחנו עומדים למות!‬
‫אני עומד להקיא, ואז אני אמות!‬
‫אמא, תגידי לזה להיפסק!‬
‫כמעט איבדתי את קור הרוח שלי עכשיו.‬
‫כל החלונות היו חשוכים.‬ ‫השלג מילא את אוויר הכפר,‬
‫וכל הוא והוא חלם חלומות מסוכר,‬
‫כשהגיע אל הבית הראשון בכיכר.‬
‫ברוך הבא להוא-ויל, מקס.‬
‫בטי?‬ ‫-מה?‬
‫שמעת משהו?‬
‫זה סנטה? תחזור מיד לישון.‬
‫קדימה, מקס. זו התחנה הראשונה שלנו.‬
‫גרינצ'י קלאוס הזקן השמיע קול.‬
‫הוא טיפס על הגג, ובידו שק ריק וגדול.‬
‫הוא יגלוש במורד הארובה, מקום די לחוץ.‬
‫אך אם סנטה יכול, יכול גם הגרינץ' הגוץ.‬
‫הוא מתכנן בורג כפול שנקטע‬ ‫בסלטה של שני סיבובים באוויר,‬
‫בשילוב של קיפול והזדקרות.‬
‫רמה קושי גבוהה.‬
‫הוא נתקע רק פעם אחת, לרגע או שניים.‬
‫משקולת מים ארורה!‬ ‫זה יורד לי ישר למותניים.‬
‫ומתוך פתח האח זוג עיניים הציצו.‬
‫קצת יותר בשקט, בבקשה.‬
‫היכן שכל הגרביים בשורה נתלו.‬
‫הגרביים האלה, הוא גיחך,‬
‫הם הראשונים לעוף.‬
‫בסדר, חבר'ה, הגיע הזמן.‬
‫ואז הוא התגנב לתא ההקפאה.‬
‫התגנב?‬
‫הוא הביט במאכלי הסעודה.‬ ‫הוא לקח את ההוא-פודינג...‬
‫ואת צלחת הצלי הכבדה.‬
‫למסור!‬
‫הוא רוקן את תא ההקפאה במהירות הבזק‬
‫הגרינץ' הזה, הוא לקח אפילו‬ ‫את הקופסה האחרונה של המרק.‬
‫ואז הוא דחס את כל המזון‬ ‫לתוך הארובה, מתלוצץ.‬
‫ועכשיו...‬
‫גיחך הגרינץ'...‬
‫אדחף את העץ.‬
‫ואז הגרינץ' תפס את העץ והחל לדחוף,‬
‫כששמע קול קטן כמו קולו של קוף.‬
‫סלח לי.‬
‫הגרינץ' נתפס על ידי ילדת-הוא פצפונת,‬
‫שקמה מן המיטה לכוס מים קטנטונת.‬
‫סנטה קלאוס? מה אתה עושה בעץ שלנו?‬
‫אבל הגרינץ', בעל החוכמה והחלקלקות,‬
‫חשב על שקר, וחשב עליו בזריזות.‬
‫ילדה קטנה שלי.‬
‫סנטה קלאוס המזויף שיקר.‬
‫ישנו פנס על העץ שנראה קצת חיוור.‬
‫אני לוקח אותו הביתה, לבית המלאכה, יקירה.‬
‫אתקן אותו שם.‬
‫סנטה, מהי משמעותו של חג המולד?‬ ‫-נקמה.‬
‫כלומר...‬
‫מתנות.‬
‫אני מניח.‬
‫חששתי מזה.‬
‫והילדה האמינה לשקרו.‬
‫הוא ליטף את ראשה,‬ ‫נתן לה לשתות כמו שרצתה,‬
‫ואז שלח אותה בחזרה למיטה.‬
‫סנטה?‬
‫מה?‬ ‫-אל תשכח את הגרינץ'.‬
‫אני יודעת שהוא רשע ושעיר ומסריח.‬
‫ידיו אולי קרות ודביקות.‬
‫אבל אני חושבת שהוא די מתוק.‬
‫מתוק?‬
‫את חושבת שהוא מתוק?‬
‫חג מולד שמח, סנטה.‬
‫וכשסינדי לו עלתה ובידה הכוס...‬
‫ילדה נחמדה.‬
‫טביעת עין גרועה.‬
‫הוא חזר לארובה והמשיך לדחוס.‬
‫והדבר האחרון שלקח היו עצי ההסקה.‬
‫הוא לא השאיר דבר מלבד חוטי חשמל ומתלים.‬
‫וגרגיר האוכל האחרון שבבית נשאר‬
‫היה פירור שלא היה משביע אפילו עכבר.‬
‫הוא זחל והתגנב, בחיוך וברינה,‬
‫לכל בית-הוא ולקח כל מתנה.‬
‫מכירת חיסול. הכול חייב להימכר.‬
‫מה עכשיו?‬
‫מרתה, האם נישקת פעם‬ ‫גבר שאיבד את שקדיו פעמיים?‬
‫לא, טיפשון!‬
‫אבל זו חוויה שתמיד השתוקקתי לה.‬
‫נשק אותי, טיפשון!‬
‫על מה אתה צוחק, רודולף?‬
‫זה רק אתה, מקסי!‬
‫במעלה הר חסל,‬
‫עלה עם מטענו לפסגה להשליך הכול,‬ ‫כך בלבו גמל.‬
‫עשינו זאת!‬
‫זה לא היה כל כך נורא, נכון, מקס?‬
‫הם יתעוררו עכשיו.‬
‫ואני יודע בדיוק מה הם יעשו.‬
‫כל ההואים האלה, שם בהוא-ויל,‬
‫יבכו.‬
‫איזו בושה! שדדו אותי!‬
‫ראש העיר מיי-הוא? אוי ואבוי.‬
‫אני תוהה מי היה יכול לעשות את זה.‬
‫אמרתי לכם דבר אחד:‬
‫אם תזמינו את הגרינץ', תהרסו את חג המולד.‬
‫אם תזמינו את הגרינץ', תהרסו את חג המולד!‬
‫אבל האם מישהו הקשיב לי?‬
‫אני הקשבתי.‬ ‫-לא.‬
‫בחרתם להקשיב‬
‫לילדה קטנה שאין להתייחס אליה ברצינות,‬
‫שאפילו לא התבגרה באזור האף.‬
‫סינדי, אני מקווה שאת גאה במה שעשית.‬
‫אם היא לא, אני גאה.‬
‫אני שמח שהוא לקח את המתנות שלנו.‬
‫מה?‬ ‫-אני...‬
‫אני שמח.‬ ‫-הוא שמח.‬
‫אתה שמח. אתה שמח שהכול נעלם.‬
‫אתה שמח שהגרינץ' בעצם הרס...‬
‫לא, לא הרס, השמיד את חג המולד.‬
‫זה מה שאתה אומר?‬
‫אי אפשר לפגוע בחג המולד, אדוני ראש העיר,‬
‫מפני שהעניין הוא לא המתנות‬ ‫או התחרויות או האורות המהודרים.‬
‫זה מה שסינדי ניסתה לומר לכולם.‬
‫ולי. היא ניסתה לומר לי.‬
‫מה יש לך? היא ילדה.‬
‫היא הילדה שלי, והיא גם צודקת במקרה.‬
‫אני לא זקוק לשום דבר לחג המולד‬ ‫חוץ ממה שיש לי כאן, משפחתי.‬
‫חג מולד שמח לכולם!‬ ‫-חג מולד שמח!‬
‫חג מולד שמח, הוא סקסי שכמוך!‬
‫תעשו לי טובה.‬
‫חג מולד שמח!‬
‫מר גרינץ'?‬
‫ועתה לתו האחרון בסימפוניה‬ ‫של אי הנחמדות המוחלטת שלי!‬
‫שיאה של היצירה הנתעבת ביותר שלי!‬
‫היבבות וחריקת השיניים.‬
‫שאגות המעוצבנים!‬
‫הן יהיו ערבים לאוזניי!‬
‫ואז הגרינץ' שמע קול, מגיע אליו מעבר לשלג.‬
‫הוא היה חלש. ואז החל לגדול.‬
‫אך הקול לא היה קול עצב.‬
‫זה היה קול אחר.‬
‫הם היו שמחים. שמחים מאוד.‬
‫כל הוא, שם בהוא-ויל, משמן ועד קל,‬
‫שר ללא מתנות כלל וכלל.‬
‫הוא לא עצר את חג המולד מלבוא.‬ ‫אכן, הגיע הוא.‬
‫איכשהו הגיע בכל אופן.‬
‫מר גרינץ'?‬
‫והגרינץ', על רגליו הגרינצ'יות הקרות,‬
‫עמד וחשב.‬
‫איך זה יכול להיות? הוא הגיע ללא סרטים?‬
‫הוא הגיע ללא תוויות!‬
‫הוא הגיע ללא אריזות, קופסאות או שקיות!‬
‫הוא חשב וחשב.‬
‫הגרינץ' חשב על משהו שעליו מעולם לא חשב.‬
‫אולי... חג המולד...‬
‫הוא חשב...‬
‫לא בא מן החנות.‬
‫אולי לחג המולד...‬
‫יש קצת יותר משמעות.‬
‫מקס, עזור לי!‬
‫יש לי רגשות!‬
‫ומה שקרה אז, בהוא-ויל אומרים,‬
‫הוא שלבו הקטן של הגרינץ'‬
‫גדל בשלוש מידות באותם הימים.‬
‫מה קורה לי?‬
‫כולי...‬
‫חם מבפנים.‬
‫ואני דולף.‬
‫אוי, מקס.‬
‫אני אוהב אותך!‬
‫בסדר, מספיק. די. לך מכאן!‬
‫לך מכאן! צעד אחר צעד.‬
‫לא. המזחלת. המתנות.‬
‫הן ייהרסו! ואכפת לי!‬
‫מה הקטע? רגע!‬
‫זה לא יכול לקרות!‬
‫לא צריך לקרות? לא יכול לקרות?‬ ‫אסור שזה יקרה? לא היה קורה?‬
‫לא עכשיו, לא אז ולא לעולם.‬
‫לא!‬
‫טוב, נו, אלה רק צעצועים, נכון?‬
‫היי, מר גרינץ'!‬
‫סינדי לו! מה את עושה שם למעלה?‬
‫באתי לראות אותך.‬ ‫אף אחד לא אמור להיות לבד בחג המולד.‬
‫לא!‬
‫תפסתי אותך, סינדי לו!‬ ‫-עשית את זה!‬
‫לפרוש כנפיים! הצלחתי!‬
‫אתה בסדר?‬ ‫-מה פתאום?‬
‫השמש זורחת והשלג קטלני היום.‬
‫עכשיו זוזי הצדה! תורי לנהוג!‬
‫כדאי שאאט את העגלה הזו.‬
‫אנחנו נתרסק?‬ ‫-הקשיבי לי, גברתי הצעירה!‬
‫אפילו אם נימחץ בצורה נוראה,‬
‫לא יהיו פרצופים עצובים בחג המולד.‬
‫מה זה?‬ ‫-הצילו.‬
‫סינדי?‬ ‫-גרינץ'?‬
‫התינוקת שלי!‬
‫מרתה, תתפסי קצה אחד.‬
‫דרך אגב, האורות האלה‬ ‫מתאימים לחליפה שלך בצורה מושלמת.‬
‫יכול להיות שיהיה קשה יותר לנהל משא ומתן.‬
‫ראשים למעלה, הוא-ויל!‬ ‫-מהר! הנה הוא בא!‬
‫זוזו מהדרך! אין לי ביטוח!‬
‫כן!‬
‫נוסו על חייכם! היזהרו, איני יכול לעצור!‬
‫אבא, זוז!‬ ‫-אבא, זוז כבר!‬
‫תודה על העזרה, לו.‬
‫היי, אבא!‬ ‫-היי, סינדי, מותק!‬
‫חג מולד שמח לכולם!‬ ‫-סינדי!‬
‫אמא!‬ ‫-חג שמח.‬
‫בסדר.‬
‫מה יש לנו כאן?‬
‫תפסת אותי, אדוני השוטר!‬
‫אני אשם! אני הגרינץ' שגנב את חג המולד!‬
‫ואני מצטער.‬
‫אתה לא הולך לכבול אותי באזיקים?‬ ‫לעצור אותי?‬
‫לעוור אותי בתרסיס פלפל?‬ ‫-שמעת אותו, שוטר. הוא הודה באשמה.‬
‫אני הייתי בוחר בתרסיס הפלפל.‬ ‫-כן, שמעתי אותו.‬
‫הוא אמר שהוא מצטער.‬
‫חוץ מזה, נראה שהכול נמצא כאן.‬
‫תעזרו לי כאן, אנשים. מרתה?‬
‫חג מולד שמח, אוגוסט מיי-הוא!‬
‫אני חוששת שיש לי משהו עבורך.‬
‫אני מחזירה לך את הטבעת.‬
‫מצטערת, לבי שייך...‬
‫למישהו אחר.‬
‫בלי טינה?‬
‫התעודד, בחור. זה חג המולד.‬
‫חג מולד שמח, מר גרינץ'.‬
‫הלחי שלך כל כך...‬
‫אני יודע.‬
‫שעירה?‬ ‫-לא.‬
‫שומנית? מסריחה? יש לי פצעון?‬
‫לא.‬
‫חמימה.‬
‫פה הוא פורייז, דה הוא דורייז‬
‫ברוך הבא, חג המולד, לכאן בוא מיד‬
‫פה הוא פורייז, דה הוא דורייז‬
‫ברוך הבא חג המולד, יום מיוחד‬
‫ברוך הבא, פה הוא ראמוס‬
‫ברוך הבא, דה הוא דאמוס‬
‫יום חג המולד באחיזתנו‬
‫כל עוד אנו יכולים למחוא בכפות ידינו‬
‫פה הוא ריי-מו תה-הוא הי הו‬
‫ברוך בא חג המולד, הבא לנו צחוק‬
‫פה הוא פורייז‬
‫דה הוא דורייז, ברוך הבא כל הוא‬
‫מקרוב ומרחוק‬
‫הוא החזיר את הצעצועים ואת האוכל שנשאר‬
‫והוא עצמו, הגרינץ',‬
‫חתך את הבשר.‬
‫כן!‬
‫אין כמו החגים.‬
‫מי רוצה את הקורקבן?‬ ‫-אני רוצה!‬
‫מאוחר מדי. הוא שלי.‬