GROF MONTE CRISTO
Leta 1814 so francoskega cesarja Napoleona izgnali na otok Elbo.
Britanci, ki so se bali, da bi ga kdo prišel rešit...
so streljali na vsakogar, ki je priplul na obalo...
pa naj je bil še tako nedolžen.
Bedaki!
Kapitana odpeljite za čer, dokler ne dobimo dovoljenja za pristanek.
Sem že mislil, da me zapuščaš.
Fernand Mondego ne beži, ko je pred njim nevarnost, nora kot samomor.
Toda ker je g. Morell uradni predstavnik tega potovanja...
ti moram povedati, da presegaš pooblastila drugega častnika.
Tako. Jaz sem svoje roke opral.
-Brez zdravnika bo umrl. Razumeš?
Seveda razumem. A ne pričakuj, da bom to naredil trezen.
- Prav.
Angleški dragonci.
-Pozdravljeni!
Dantes, ne streljaj!
To je bilo nespametno. -Govoriti morava z njimi.
Vem, ampak..
Francoski mornarji smo!
Zdravnika potrebujemo! -Pridi!
Prihajamo v miru! -Pridi!
Nič hudega vam nočemo.
Edmond!
Plezaj!
Pazi!
Fernand!
Dobro. Končno si nekaj zadel.
Poročnik Graypool!
Če vas žeja po krvi,
potem ubijte ta uboga norca!
A vedite, da niso moji ljudje.
Razložite, sicer vas ubijem.
Sem Edmond Dantes..
drugi častnik trgovske ladje Faraon, ki pluje domov v Marseilles.
To je predstavnik lastnika ladje, gospod Fernand Mondego...
sin grofa Mondega.
Kapitan je dobil meningitis, potrebuje zdravniško pomoč.
Če je res v komi, ne bo čutil konice sablje.
Samo praskico.
Edmond!
Poročnik Graypool! -Prišli smo v dobri veri.
To je za moje ranjene može. -In ranjen ponos.
Razburljiv večer.
Če ne bi ubil tistih dragoncev, bi zdaj mrtev ležal na obali.
Skoraj bi me ubili. -Res je.
A vendar sva preživela.
~ Donne-moi encore une bouteille du vin ~
- Whoo-hoo!
~ Donne-moiencore unebouteille du vin
Kralj je tvoj, Mondego.
Prijateljevati s tabo je vedno pustolovščina.
Res je.
Škoda le, da pustolovci ne morejo biti vedno prijatelji. Ne bo vedno tako, kajne?
-Kaj pa govoriš?
Mislim, ne bo vedno tako kot je, kajne?
- O čem govoriš? - Nič. Popij vino.
Napoleonovo vino pijeva.
Mislim, da se boste strinjali, da je letnik 1806 res odličen.
Glede na to, da ste še pokonci, g. Dantes
bi govoril z vami.
Povejte mi. Kaj pomeni tisti kralj pri šahu?
To počneva že od otroštva.
Ko kateri zmaga, je kralj trenutka.
Kralj trenutka? - Da.
V življenju smo vsi kralji ali kmetje.
Ganjen sem nad vašo vnemo, da kapitanu rešite življenje.
Moj kapitan je in prijatelj, vaše veličanstvo.
Zvesti prijatelji so redki.
Pravzaprav bi rad govoril o tem.
Prijatelju iz Marseillesa sem napisal jokavo pismo.
To bi rad skril pred Britanci
a ker odpirajo mojo pošto...
bi vas prosil, če bi vi predali pismo.
Ne vem...
Saj je samo pismo enega vojaka drugemu.
Popolnoma nedolžno je, to vam zagotavljam.
Je pa cena, ki jo zahtevam za usluge svojega zdravnika.
Potem bom pristal.
-Dobro.
Pismo dajte g. Clarionu.
Si boste zapomnili to ime? G. Clarion. Kako ga bom našel?
On bo našel vas.
Želim, da za pismo ne poveste nikomur.
Niti vašemu vinskemu bratcu. Ste razumeli?
Sem mož beseda.
Vem, da ste.
Kaj je hotel?
Vesti iz Francije. To je vse.
Treba bo iti. Kapitan je že pol ure mrtev.
Ste prepričani?
Ko boste prehodili toliko bojišč kot jaz...
boste čutili smrt.
Kralji in kmetje, Marchand.
Vladarji in norci.
Pridite.
Vozite hitreje!
Danglars, kaj se je zgodilo?
-Kapitan Reynaud je mrtev.
Edmond Dantes ni ubogal mojih ukazov.
Takoj pridite v mojo pisarno.
Vi tudi, Edmond. Potrebujete mene, g. Morell?
-Pojdite.
Mercedes!
-Kje je? Kje je Edmond? Tudi mene veseli, da te vidim.
Žal si ga ravnokar zgrešila.
Morda ga še nekaj časa ne bo. Mislim, da ima težave.
Rekel je, naj ga počakava pri skali. Pridi.
Rekel sem Dantesu, naj ne gre na obalo.
-Je to res?
Sprejmem vso odgovornost.
-Saj jo tudi morate. To je bila njegova zamisel.
-Morala bi biti vaša.
Pristanek na Elbi kapitanu ni rešil življenja.
Branil sem tovor. -Branili ste sebe!
Skrivali ste se za činom in ostali na ladji.
Edmond Dantes, imenujem vas za novega kapitana Faraona.
Drznete si me degradirati?
-To ni degradacija.
Ostali boste prvi častnik, pod kapitanom Dantesom.
Razen če si poiščete službo na drugi ladji.
Mislim, da neka mlada dama
komaj čaka izvedeti novico.
Hvala.
G. Morell?
Baje je vaša ladja ravnokar priplula z Elbe. Tako je.
Je bil kdo morda na obali?
Ja, a jih trenutno ni tu.
-Hvala.
Smem vprašati, kdo sprašuje zanje? - Clarion.
Ime je Clarion.
Ljubiva se. -Ne boš nikoli odnehal?
Saj ni treba, da izve. Jaz bi vedela.
Prav tako jaz.
To bi bila najina skrivnost. -Ne verjamem v skrivnosti.
Misliš, da Edmond nima skrivnosti? Ima jih! Kar vprašaj ga!
Vem, kaj hočeš, Fernand. -Veš?
Ko smo bili majhni,je Edmond za rojstni dan dobil piščalko, ti pa ponija.
Besen si bil, ker je bil on bolj vesel kot ti.
Jaz že ne bom tvoja naslednja piščalka.
Kdaj si bo lahko privoščil ženo?
-Čez dve leti. Samo dve leti.
Potem bo postal kapitan in lahko se poročiva.
Dve leti. Jaz na nobeno stvar ne bi mogel čakati dve leti.
Še posebno na nevesto, kot si ti.
Hej!
-Tamle je! - Hej!
- Mercedes!
Pogrešala sem te.
-Tega je zdaj konec.
Imaš težave? -Ne, postal sem kapitan. Pridi!
G. Morell mi je dal Faraona.
Edmond!
Kralj je moj.
Ti imaš res blagoslov v življenju.
Pridi.
Ti si še vedno najboljši. -Vem.
Pridi.
Nehaj! Plešast boš!
Imaš kakšno skrivnost, ki mi je nočeš izdati?
Skrivnost? Ne.
Zakaj?
Vprašaj me karkoli, povedal ti bom.
Ni nama več treba čakati dve leti.
Ko ti bom lahko kupil prstan... -Ne potrebujem prstana.
Tole bo moj prstan.
Naj se zgodi karkoli,
nikoli ga ne dam s prsta.
Nikoli.
Pozdravljen, mladi gospodič.
Se mi boš pridružil?
Povej mi, Mondego...
kako si postal prijatelj...
tistega slabiča Edmonda Dantesa?
Pravi, da je moj prijatelj...
a skriva stvari pred mano.
-Kaj skriva?
Na novega kapitana Faraona!
Vse, kar sem, dolgujem tebi, oče.
Naj bo ta srečni trenutek zora dolgega...
in lepega življenja za vaju oba!
Kateri je Edmond Dantes? -Jaz.
Aretirani ste po nalogu marseilleškega sodnika.
Aretiran? -Zaradi česa?
To so zaupni podatki. Odpeljite ga!
Zahtevam pojasnilo! Zahtevam pojasnilo!
Še nocoj se bom vrnil! Ne skrbi, oče. To je napaka!
Mon Dieu.
Priznati moram, Dantes, da ne zgledate kot izdajalec.
Izdajalec?
Dobro me poslušajte. Od tega je odvisno vaše življenje.
Ste imeli na Elbi osebne stike z Napoleonom?
Skoraj ves čas se bil s sinom grofa Mondega.
Poznate Fernanda? -Ja, pred kratkim sem ga spoznal.
No, vidite. Pritrdil bo moji zgodbi.
Brez dvoma. Toda rekli ste skoraj ves čas.
Razen ko me je Napoleon prosil, če prijatelju izročim pismo.
In ker ste sprejeli to izdajalsko pismo...
vas je vaš prvi častnik, g. Danglars, ovadil.
Kaj? Ste že predali pismo?
-Ne. Nekdo bi me moral poiskati.
V žepu ga imam. Tu je.
Ste prebrali pismo? -Ne. Ne znam brati.
Pismo je naslovljeno na Napoleonovega agenta.
Navedene so ure in lokacije britanskih patrol na Elbi.
Prisežem, da tega nisem vedel.
Prisegel mi je, da je vsebina pisma nedolžna.
Ne. Vi ste nedolžni.
Neumni in nedolžni.
To so najhujše možne obtožbe.
A na srečo sem pismo prestregel in nobene škode ni bilo.
Bog ve, kako boste preživeli v tem svetu...
toda izdajalec gotovo niste.
Lahko greste.
Hvala, gospod.
Vam je Napoleon povedal, kdo naj bi prišel po pismo?
G. Clarion.
-Kako ste rekli?
G. Clarion.
Ste to ime komu zaupali?
G. Mondegu, komurkoli?
Ne, gospod. G. Mondego sploh ne ve za to pismo.
To so nevarni podatki.
V takih časih previdnost ni odveč.
Se vam ne zdi? -Res je, gospod.
Mm-hmm.
Prestrašil sem vas.
Dovolite, da vam v opravičilo ponudim kočijo za domov.
Kar semle.
Hvala.
G. Villefort? G. Villefort?
G. Villefort!
Kam me peljete?
To je napaka.
Rekli so, da grem lahko domov. -Tvoj dom je odslej ječa Chateau d´lf.
Ne! Ne! Ne!
- Hej!
Ustrelite ga!
Za njim!
Fernand! Fernand!
- Gospod? Vse je v redu. Tu je. Fernand!
Aretirali so me zaradi izdaje. Komaj sem pobegnil.
Ko smo bili na Elbi, mi je Napoleon dal pismo.
Nisem ti povedal, ker sem mu moral tako obljubiti.
Rekel je, da piše nekemu staremu prijatelju...
a se mi je zlagal!
Pisal je svojemu agentu!
Oblasti so nekako izvedele. Ne vem, kaj naj naredim.
Žandarji so mi za petami.
-Dobro. Razmisliti morava.
Upam,da te nisem spravil v nevarnost.
Mi tvoj oče lahko pomaga?
-V Parizu je. Zelo je bolan.
So žandarji daleč? -V par minutah bodo tu.
Potrebuješ denar? -Ja. Hvala.
Imaš pištolo? -Seveda ne.
Dobro.
Nehaj, Fernand. Nimam časa za igrice.
Videl sem, ko ti je Napoleon dal pismo.
Ti si me izdal?
Nisem bil sam. Danglars se je vsega spomnil.
Zakaj nisi najprej vprašal mene?
-Zakaj si to skrival pred mano? Nisi moj prijatelj?
-Napoleonu sem dal besedo. Zlagal se mi je.
-Vem, Edmond. Prebral sem pismo.
Ti.. Prebral si..
Zakaj to počneš?
Stvar je zapletena.
Zapletena.
Ne nori!
-Umakni se! Ne morem dovoliti, da pobegneš, Edmond.
Pojdi stran od okna!
Ne prisili me, da ti odrežem roko!
Zakaj? Za božjo voljo, zakaj?
Ker si sin uradnika.
In jaz si ne bi smel želeti biti na tvojem mestu.
Tu je! Tu je!
-Primi! Čakajte!
Držite. Držite!
Naj te spominja na lepše čase!
Pridi!
Sem ti rekel, da ne bo vedno tako.
Oče! Kje je?
-V delovni sobi. Kaj je pa zdaj storil?
Dobro me poslušaj, oče! Sem glavni sodnik, predstavnik novega režima.
Ne smem si privoščiti, da bi bil moj oče vpleten v izdajo.
Veš...
konec koncev, je izdaja stvar časa.
Jaz bom patriot, ti pa izdajalec, ko se vladar vrne.
Nehaj, razvalina stara!
Tisti časi so minili. Napoleon ni več vladar.
In če se boš še naprej mešal s temi norostmi te bodo aretirali
družina bo pa uničena in to vse zaradi teh tvojih neumnih naklonjenosti.
Jaz sem vsaj čemu naklonjen.
-Za božjo voljo, oče. Valentina hoče povedati le to
da imamo kot družina isto usodo.
Prepričan sem, da to razumeš. -Če razumem?
Stara razvalina sem.
Ne vidim več tako, kot sem včasih. Če dovolita...
Podvizaj se!
Naprej!
Dobrodošli, g. Dantes!
Jaz sem Armand Dorleac, nadzornik ječe Chateau d´lf.
Gospod, vem, da to nenehno poslušate...
a zagotavljam vam, da sem nedolžen.
To gotovo vsi trdijo, vem, toda jaz sem res nedolžen.
Nedolžni ste? -Ja.
Vem. Res vem.
Se mi posmehujete? -Ne, dragi moj Dantes.
Dobro vem, da ste res nedolžni. Zakaj bi bili sicer tu?
Če bi bili krivi,
bi vas zaprli v kak drugi zapor. V Franciji jih je na stotine.
V Chateau d´lf zaprejo tiste, katerih se sramujejo.
Pa poglejva vaše prostore.
Bog mi bo dal pravico.
Ljudje si vedno poskušajo vliti poguma.
Ali pa štejejo dneve. Toda kmalu izgubijo zanimanje za to. Umrejo...
Tu imate okno. -Meni pa pustijo počečkano steno.
Izmislil sem si drugačen način, s katerim jetniki ohranijo občutek za čas.
Vsako leto, na obletnico njihovega prihoda v zapor...
jih poškodujemo.
Ponavadi je to le navadno bičanje.
Na njihov prvi dan pri nas, kar je v vašem primeru danes...
jim rad privoščim nekaj posebnega.
In če si zdaj mislite:
"Zakaj jaz, ljubi Bog?"
se odgovor glasi: "Bog nima nič pri tem" - V redu?
V tem letnem času Boga ni nikoli v Franciji.
Bog ima vse pri tem. Povsod je. Vse vidi.
Dobro.
Zmeniva se nekaj.
Vi prosite Boga za pomoč, jaz pa bom nehal, ko se prikaže.
G. Villefort, niste slišali?
Napoleon je pobegnil z Elbe. - Kaj?
Pristal je 100 milj od tod. V Pariz je namenjen.
Spakirajte vse moje dosjeje! In recite uradniku, naj najde poslovno knjigo!
Prišli smo vložit priziv za Edmonda Dantesa.
Ne zdaj! Dantesa?
Ne poznava se še, gospod. Sem Fernand Mondego sin grofa Mondega.
Prisegam, da je Edmond nedolžen.
To je njegov delodajalec, g. Morell, njegov oče in njegova zaročenka, Mercedes.
Edmond Dantes je obsojen veleizdaje.
In kljub temu mu stojite ob strani? -Seveda.
In če bi vam povedal, da je Dantes obtožen tudi umora?
Umora? -Česa takega ne bi nikoli storil.
Dantes je imel pri sebi Napoleonovo pismo.
Ko smo ga hoteli aretirati, je ubil enega mojih mož.
Če bi ga poznali, bi vedeli, da je to nemogoče.
Bodite milostni!
Imate kakšne dokaze?
-To je vladna zadeva.
Prosim, povejte nam, kje je.
Ne morem. Predali smo ga kraljevi gardi.
Razumem vašo bolečino ob tej izdaji.
Toda svetoval bi vam, da pozabite na Edmonda Dantesa.
Še posebno vi, gospodična.
Naj vam bo v uteho vaš dobri prijatelj.
Morda se iz te nesrečne zadeve izcimi še kaj dobrega.
Zdaj pa, če dovolite... Veliko dela me čaka.
Moj sin ni izdajalec!
-Pogovoril se bom z njim!
- Pustimo to Fernandu. Mogoče omilosti primer. - To je nemogoče. Nikoli.
Ne bom še obupal nad Edmondom.
Nikoli ne bom pozabila tvoje ljubeznivosti.
In jaz ti jo bom vedno izkazoval.
Sicer nadvse cenim pretiravanje z zločini...
toda ali je bilo res potrebno, da mu naprtite umor?
Preprosto je.
Ko ste Dantesa ovadili,
nisem razumel, zakaj ga hočete izdati...
a zdaj, ko sem videl njegovo zaročenko, mi je vse jasno.
Zakaj ste tako uslužni?
-Usedite se, Mondego.
Vrnite se!
Kakšen zločin sem zagrešil? Kakšen zločin sem zagrešil?
Nedolžen sem.
Vse najboljše ob obletnici, Dantes!
Na svidenje naslednje leto!
Je res že štiri leta, Delius?
Ali Danton? Kako mu je že ime?
Oprostite, da takole vdiram.
Imel sem občutek
da kopljem proti zunanji steni.
Govorite angleško?
Italijansko?
Sem opat Faria. V ječi sem že enajst let...
Pet let pa že
kopljem ta rov.
V mojih stenah je
72.519 kamnov.
Ničkolikokrat sem jih preštel.
Ste jih že poimenovali?
Shh, shh.
Tudi jaz sem bil včasih tak, kot ste vi zdaj.
Toda obljubim vam, da bo to minilo.
Obljubim, obljubim
Vam lahko stopim na ramena?
Dajte me dol.
Prosim, dajte me dol. Dajte me dol.
Vsa ta leta nisem videl neba. Hvala.
Hvala ti, Bog.
Tu ne boste govorili o Bogu, duhovnik.
-Kaj pa...napis?
Počasi izginja, tako kot je Bog izginil iz mojega srca.
In kaj ga je zamenjalo? Maščevanje.
Primite tole.
Pridite z mano!
Morda vaša misel na maščevanje
služi Bogu, da vas ohranja pri življenju
že sedem let.
Toda čemu? -Da bi pobegnili.
Prišla sva.
Govorili ste o pobegu.
Ja.
Na dva načina prideš do zunanje stene
in končno - Do morja.
Jaz sem... Jaz sem izbral napačnega.
Zdaj sva dva.
Lahko kopljeva v nasprotni smeri.
Skupaj bi nama uspelo v osmih letih.
Imate morda druge opravke?
Se vam mudi na sestanek?
V zameno za pomoč vam dam
nekaj neprecenljivega.
Prostost?
-Prostost vam lahko vzamejo...
kot sami dobro veste.
Ponujam vam znanje. Vse, kar sem se kdaj naučil.
Učil vas bom ekonomijo, matematiko.
filozofijo, znanost. Brati in pisati?
-Seveda.
Kdaj začneva?
Vem. Vem.
Ugasni luči. Prižgi.
Obrijmo ga. Pridi.
Vratca se odprejo dvakrat na dan.
Enkrat za kahlo... Vanjo bova skrila zemljo.
Pridi.
In enkrat zvečer, ko prinesejo hrano.
Ugasni luči. Ugasni.
Pridi, ničvrednež.
Hvala.
Med tem časom lahko brez skrbi delava cel dan.
Zanemarjanje postane
najin zaveznik.
Odlično!
Bili ste torej v Napoleonovi vojski?
-Takrat smo imeli take sanje.
A neko noč
smo lovili
kopico gverilcev...
ki so se zatekli v cerkev.
Ukazali so mi, naj zažgem cerkev
in ljudi v njej.
Ste to storili?
Tega se bom vedno sramoval.
Zažgal sem jih.
-In kako ste prišli sem?
Naslednji dan sem dezertiral.
Življenje sem hotel posvetiti kesanju
in Bogu.
Delal sem kot zasebni tajnik izjemno bogatega...
grofa Enriqueja Spade.
Spada je bil pošten mož.
Žal je par let zatem umrl.
Govorilo se je, da je skril svoje bogastvo.
Dva tedna kasneje so me aretirali. -Zakaj?
Napoleon je hotel Spadin zaklad.
Ni verjel, da ne vem, kje je.
Zapreti me je dal sem, da si osvežim spomin.
In tu sem ostal, sam z Bogom...
dokler mi ni poslal vas.
Bog ni nič bolj stvaren kot vaš zaklad.
-Mogoče.
- Hitro! Primi!
Izračunaj tole.
2500 kubičnih centimetrov...
kamna in prahu na dan krat 365 dni.
Je 3,5 metra na leto.
12 čevljev, čevelj na mesec.
Tri prste na teden.
Italijansko.
Ne trati svetlobe.
Nekoč si bil vojak, duhovnik.
Spoznaš se na orožje.
Uči me.
Ali pa koplji sam.
Od mene zahtevaš stvari, ki so nemoralne in zle.
To je neumno.
Ni nujno, da zmaga močnejši mečevalec.
Pomembna je urnost.
Urnost roke.
Urnost razmišljanja.
Zamahni z roko skozi kaplje,
ne da bi se pri tem zmočil.
Takole.
Koliko časa moram to delati?
Jaz grem v rov.
Više!
Takole.
Čas je za učenje.
Definicija ekonomije.
Ekonomija je znanost, ki raziskuje produkcijo...
distribucijo in porabo dobrin.
Prevod.
Najprej kopanje, potem denar.
Hvala. Vesel božič, Edmond!
Mesec več ali manj.
Dobro. S kom se boriš? Z Danglarsom? Z Mondegom?
Kaj misliš?
Dobro. Preveč dobro!
Newtonov tretji zakon.
Vsako dejanje povzroči reakcijo...
tako v fiziki kot pri človeku.
Moja želja po maščevanju je reakcija na Danglarsova in Mondegova dejanja.
Vstani!
Stol je moj!
Nekoč si mi povedal, da te je Villefort aretiral takoj za tem...
ko te je oprostil vseh obtožb.
Lahko greste.
Ja, res je.
-Ves ta cirkus bi naredil le...
če bi res imel razlog, da si premisli glede tvoje izpustitve.
Razmisli, Edmond. -Saj mislim.
Kaj se je zgodilo? -Vprašal me je...
Vam je Napoleon povedal, za koga je to pismo?
Povedal sem mu. -Za g. Clariona.
Nič drugega? -Nič. Zažgal je pismo in rekel, da lahko grem.
Ah.
Zažgal je pismo.
Ja.
Čudno, da bi glavni sodnik zažgal pismo,
ki je dokaz izdajalske zarote...
in potem aretiral edinega človeka,
ki je vedel, da je g. Clarion
povezan s to zaroto.
Nekoga je ščitil. -Ah.
Morda kakšnega prijatelja. -Ne.
Politik Villefortovega kova bi se takih prijateljev znebil.
Clarion je sorodnik.
Morda bližnji sorodnik.
Ne!
Villefortov oče je bil polkovnik v Napoleonovi vojski.
Villefort ni ščitil Clariona.
Ščitil je sebe.
Danglars, ki je lagal, da je videl, ko mi je Napoleon dal pismo.
Mondego, ki je Villefortu povedal, da imam pismo...
in sam Villefort, ki me je poslal sem.
Bravo, Edmond, bravo.
Mojbog!
Oh.
Edmond, svetilko! Hitro!
Prosim te, Bog! Kaj je to? -Poglej!
Poglej! Poglej! Korenine.
Če so to korenine, potem je pred nama le še kak mesec.
Odlično, duhovnik. Po dleto grem.
Dobro. Dobro.
Duhovnik!
Za Božjo voljo, pojdi!
Pljuča imam poškodovana.
-Ne govori. Ne govori. - Poslušaj.
Nimam veliko časa.
Pod tistimi knjigami
so razmajani kamni.
Prinesi sem, kar boš našel spodaj.
Hitro!
Odpri.
Rekel sem jim, da ne vem...
kje je Spadinov zaklad, a sem lagal.
-Lagal si?
Duhovnik sem, ne svetnik.
Tam.
Na otoku ob italijanski obali...
Monte Cristo? -Ja.
Misli s svojo glavo.
Izkoristi vsako znamenje. -Rov je blokiran. Ne morem pobegniti.
Koplji naprej!
Koplji naprej. Ko pobegneš, uporabi zaklad za dobre namene.
Ne. Uporabil ga bom za maščevanje.
Še zadnji nauk.
Ne zagreši zločina...
Ne zagreši zločina,
za katerega zdaj prestajaš kazen.
Bog pravi: Maščevanje je moje.
-Ne verjamem v Boga.
Ni važno.
On verjame vate.
Duhovnik?
Krožnike sem!
Daj krožnik!
O, Bog.
Nikoli ne spi.
Prvič v dvanajstih letih, da ni rekel hvala.
Mrtev. -Kako?
Padel je s postelje.
Malce umazan je, kajne? -Vsi so umazani.
Zašijva ga v vrečo,
potem pa greva povedat Dorleacu.
Ena, dve, tri.
Dobro. Pojdiva k Dorleacu.
Zakaj zaklepaš? Nikamor ne bo šel.
-Ne vem. Iz navade najbrž.
Zbogom, duhovnik.
Zdaj si prost.
Jaz ne bom nikoli.
Stari papež je končno odšel k svetemu Petru.
Odnesita ga.
Pokopljimo ga. - Pripravljeni?
En. Ta je.
Pohitita! Nimam ves dan časa!
Pravzaprav imam.
Imam...
Časa imam, kolikor hočem.
Zmigaj se!
G. Dorleac!
Sveti oče, izročamo ti ostanke
tvojega ponižnega služabnika...
kakorkoli mu je že bilo ime.
Kako mi je dolgčas!
G. Dorleac!
Je res imel zemljevid?
Ne.
Kje je... kaj?
Stojte!
G. Dorleac!
Kaj misliš na tri? Na tri ali potem? -Potem.
- Na tri. Ena, dve...
-G. Dorleac! Ena, dve...
-Ne vrzite ga dol! - Ena...
- dva... -Ne vrzite ga dol!
- Aah! - tri!
To bi lahko malo bolje izvedli.
Hvala ti, duhovnik.
Hvala.
Torej...
Vprašal bi, kdo ste, toda glede na razcapana oblačila...
in dejstvo, da je Chateau d´lf le dve milji stran...
zakaj le?
Jaz sem Luigi Vampa, tihotapec in tat.
Na otok smo prišli zato, da bi tovariša...
ki je hotel ukradeno zlato
obdržati zase, živega pokopali.
Toda njegovi zvesti prijatelji
vztrajajo na tem, da sem milosten.
Tega seveda ne morem
sicer zgubim nadzor nad vsemi.
Zato pa smo veseli vas. -Kako pa to?
Zaradi vas lahko Jacopu
tistemu bednežu, ki sedi tamle...
izkažem milost, ne da bi izpadel šibak.
In za poslastico bodo fantje deležni še male predstave.
Kako naj pa to naredim?
Vi in Jacop se bosta borila za življenje in smrt.
Če Jacopo zmaga, se lahko vrne med posadko.
Če zmagate vi, pomeni, da sem Jacopu dal možnost...
čeprav je ni izkoristil,
vi pa lahko pridete na njegovo mesto.
In če zmagam in nočem postati tihotapec?
Potem vam prerežemo vrat in ostanemo brez enega moža.
Tihotapstvo je moje življenje in počaščen bom...
če bom lahko ubil vašega prijatelja bednika.
Še nekaj. Jacopo tako spretno suka nož, da mu na celem svetu ni para.
Morda bi morali več ven.
Spustite Jacopa! Dajte mu njegov nož!
Naj se igre začnejo!
Vstani!
- Pridi, pridi!
Vem, da bi rad živel, zato niti z očesom ne treni!
G. Vampa, pustite Jacopu živeti!
Dovolj je trpel že s tem ko je čakal, da živega zakopljete.
Možje, željni zabave, so je bili deležni.
Tisti, ki ste želeli milosti, me boste razumeli.
Če obdržite mene in Jacopa...
bo vaša posadka bogatejša za izkušenega mornarja in borca.
Velja.
Kako mu je ime? -Videl boš hudiča, Jacopo!
-Ime? Klicali ga bomo Zatarra.
-Zveni zastrašujoče. Pomeni naplavljen les.
Prisegam na svoje mrtve sorodnike...
celo na tiste, ki so žal še živi...
da bom večno tvoj služabnik.
-Vem.
Oči imaš zadaj.
Nisi še nikoli videl Marseillesa?
-Bil je moj dom.
A ne greš z drugimi na obalo.
Tukaj! Poslušaj me, Zatarra.
Karkoli se ti je zgodilo tega ne moreš popraviti s tem, da ostaneš na ladji.
Pojdi! Od tebe je odvisno.
Smo kralji ali kmetje, je nekoč nekdo rekel.
Kdo ti je to rekel?
Napoleon Bonaparte.
Bonaparte?
O, Zatarra, te tvoje zgodbe...
Nekoč te bom morda poiskal.
Človek vedno potrebuje dobrega prijatelja.
To je res.
Danglars, kaj se je zgodilo?
-Kapitan Reynaud je mrtev. Edmond Dantes ni ubogal mojih ukazov.
Zatarra,je vse v redu?
-Vse je drugače.
Kupi barko. Nekaj majhnega, samo za naju.
Čakaj, da se vrnem. Naslednjič pridem sam.
Je to dom g. Morella?
-Moj dedek se ne počuti dobro.
Tudi če bi se, ne bi sprejel obiskov ob enajstih zvečer!
Morda bi izjemoma sprejel moža
ki išče Edmonda Dantesa.
Opravičujem se zaradi pozne ure.
Stari ljudje nikoli ne spimo. Usedite se.
Julianne, nalij šeri.
G. Zatarra
bili ste torej Edmondov prijatelj?
G. Morell? -Ja?
Ste tudi vi poznali Edmonda?
-Kot lastnega sina.
Upal sem, da mi boste povedali, kje bi našel njegovo družino.
Žal se je njegov oče obesil
ko je slišal za izdajo.
Razumem.
Ta izdaja...
o kateri govorite...
Kdo ga je obtožil? Kdo ve?
G. Villefort, mož, ki je dal Edmonda zapreti...
je kmalu zatem odšel v Pariz
delat kot vrhovni tožilec.
Njegov odhod je spodbudil
nenaden umor njegovega očeta.
To so bili čudni časi.
Zdi se, da ste tudi vi preživeli težke čase.
Po Edmondovi smrti sem proti svoji volji sprejel družabnika...
enega svojih kapitanov.
In nekega dne me je Danglars izrinil.
A moja usoda ni nič v primerjavi z Edmondovo.
Morda se bo vaša sreča obrnila na bolje.
Poiskal bom Edmondovo zaročenko.
Grofico Mondego?
-Grofico? -Ja.
Mesec dni po aretaciji ubogega Edmonda...
se je Mercedes poročila z njegovim najboljšim prijateljem.
Fernandom. -Tako je.
In ker sta mu oče in brat umrla v vojni
je Fernand postal grof Mondego.
Zdaj živita v Parizu.
Grof in grofica Mondego.
Je z vami vse v redu?
-Ja. Moram iti.
Žal mi je, da vam nisem mogel bolj pomagati. O, ne.
Povedali ste mi, kar sem želel.
Edmond Dantes je mrtev.
Zatarra. Zatarra, ponosen boš name.
Našel sem lepo barčico, večje si ne moreva privoščiti.
Nisem preveč plačal zanjo. Zatarra?
Zatarra.
Zatarra, čoln ne drži več.
In spodaj je še vsaj za osem čolnov blaga!
Ne razumeš?
Bogatejši si od vseh, za kogar sem kdaj slišal.
Tvojih težav je zdaj konec.
Kaj si boš kupil?
Maščevanje.
-Dobro. Komu se boš maščeval?
Danglarsu, Villefortu
Fernandu in Mercedes.
V redu.
Dobro. Ubijeva jih, potem pa zapraviva zaklad.
Ne. Preučila jih bova, videla, kaj so njihove slabosti.
Zakaj jih ne bi kar ubila? To lahko jaz naredim.
Grem v Pariz in bum, bum, bum!
Vrnem sem v manj kot sedmih dneh. Potem pa zapraviva zaklad.
Zakaj je to slab načrt?
Smrt je predobra zanje.
Trpijo naj, kot sem jaz.
Njihov svet, vse, kar jim je drago...
jim bom vzel, kot so drugi vzeli meni.
Če hočeš, da ti to uspe, potrebuješ boljše ime.
Potem pa bom postal grof.
Dober dan voščim, gospod.
Prišel sem kupit vaš lepi dom.
Kakšna nesramnost! Prebičati vas bom dal.
Poberi se z moje posesti, klatež!
Sicer bom pse spustil za tabo. Si me slišal?
Hvala.
Gospe in gospodje
v čast mi je, da vam lahko predstavim njegovo milost
grofa Monte Crista.
Zelo je lepo.
Pozdravljeni!
Dragi grof, dovolite da vam predstavim soproga,
g. Villeforta, vrhovnega tožilca.
Res lepo od vas, da ste se spomnili na naju.
Jaz sem tisti, ki je počaščen z vajino prisotnostjo.
Prosim, uživajte v tem večeru!
Kaj vemo o njem?
-Premalo.
Kje sta? Si prepričan, da si ju povabil?
-Sem, vaša milost.
Ravnokar sem izvedel, da je grof Mondego odšel.
Zjutraj ima opravke, ki jih ne sme zamuditi.
Zgodaj si vstala, ljubica.
Je viskont Tourville mrtev?
Če ima srce na levi strani
potem je mrtev.
Naj počiva v miru.
Samo čast družine je branil.
Pomagalo mu ni dosti.
Njegova žena in jaz sva se strastno ljubila, ti nisi nič vedela in vi smo bili srečni.
Pa pride viskont branit
svojo čast in ti si prizadeta.
Ona je uničena, on pa mrtev. -Nikar si ne laskaj.
Jaz nisem bila srečna ne neumna.
Vedela sem tudi za tri ženske pred gospo Tourville.
Žal mi je, da si osramočena.
Življenje v Parizu ne spodbuja moje zvestobe.
obdržati diskretnosti...
zakaj bi se pretvarjala?
Prav osvobajajoče je, se ti ne zdi?
Njegove finance?
Denar izgublja v igralnicah.
Niti goljufajo ga ne.
Kaj pa ladjevje?
Za svojo ladjo je najel kredit.
- Danglars ne vozi zanj. Do jutri morava postati lastnika tiste banke.
Reci drugim ladjarjem, naj ne poslujejo z Mondegom.
Ne bo imel druge možnosti, kot da kleče plazi pred Danglarsom.
Krupjejem reci, naj mu poberejo vse.
Poskusite me razumeti.
Ogromno pošiljko bombaža imam, ki čaka na prevoz.
Takoj ko pripluje, bom plačal obrok za ladjo.
Če želim pripeljati bombaž, potrebujem ladjo.
Banka vam žal ne more več podaljševati roka plačila.
Predlagam, da si poiščete prevoz drugje.
Glej, glej! S čim sem si zaslužil to čast, grof Mondego?
Res ne vem, zakaj se me vsa ta leta izogibate.
Pripravljen sem pozabiti na vaše napake
in spet poslovati z vami.
Posli ne uspevajo?
Zatarra?
Jacopo.
Si padel s postelje?
Če 13 let spiš na kamnu, ne moreš več spati na postelji.
Sveta pomagavka! Te to boli?
Si prišel s kakšnim razlogom?
-Mondego ima sina.
Albert bi rad govoril z nama. -Ne zdaj!
Branim njegovo dediščino.
Se bojiš, da bi jo zapravil, kot si ti svojo?
Ko sem te povzdignil iz ribičeve hčere, se nisi pritoževala.
Zdaj pa pojdi, delo me čaka.
Naj te spomnim, da imaš v Parizu ogromno ljubic
a samo enega sina.
Pridi sem, Albert.
Na hitro mi povej. -Bom, očka.
Prijatelji gredo v Rim na karneval. Rad bi šel z njimi.
V Rim?
Brez spremstva? 15 let imaš! -Skoraj 16.
Naj bo to darilo za rojstni dan. Prosim.
Ne bom delal težav. -Ne.
Seveda lahko gre. Potrebujem mir in tišino.
Rim!
Albert!Albert!
Sem pridi! Sem pridi! Sem pridi!
Gospodična?
Večno se ne morete skrivati.
Gospodična?
Kdo ste in zakaj to počnete?
-Zločinci. To delamo za denar. Denar imam v telovniku.
-Nič več. Poleg tega pa nas ne zanima tvoj denar.
Ti si sin grofa Mondega, kajne?
Hočete odkupnino? Pošljite pismo in naj vas vrag!
Ko bi bilo to tako enostavno... Oče bi šele čez dva tedna dobil pismo.
In potem je tu še večna dilema, če smo te že ubili ali ne.
Pismo nima pravega učinka. Lahko bi poslali tvoj prstan...
Ja. Na prstanu je grb Mondegov.
- Na tvojem prstu...?
Poslušaj me, izrodek!
Sem Albert, sin Ferdinanda, grofa Mondega.
Zadnjikrat ste se smejali na moj račun.
Opravite že. Če že vztrajaš... Peppone, nož!
Odvežite ga
sicer vse pobijem!
Takoj!
Za mano, mladenič! Vidite izhod? Tam me počakajte!
Kako se vam lahko zahvalim? -Pojdite! Kasneje bova govorila!
Izkazali ste se, gospodje.
Hvala, vaša milost.
Albert.
Je z vami vse v redu?
Dolgujem vam življenje.
Težka preizkušnja.
Izjemen mladenič ste.
Zjutraj morate priti k meni na zajtrk!
Velja?
Velja.
Smem vprašati, kdo ste?
Trenutno vaš prijatelj, jutri vaš gostitelj.
In ko so med nama formalnosti
grof Monte Cristo.
V sprejemnici je.
V podzemlju je bil hraber.
Je le sredstvo za dosego cilja.
Ja, vaša milost.
Mladenič.
Albert, izvolite naprej.
Izvoli.
Za vami je naporna noč. -Ja.
-Prava pustolovščina.
Ko je človek mlad, je vse pustolovščina.
- Nekaj me bega, gospod. - Hmm.
Kako ste izvedeli, da so me ugrabili?
Mnoga poznanstva imam. Nekatera niso prav ugledna.
Veliko plačam, da me povsod, kjer sem, o vsem obveščajo.
Ugrabitev grofovega sina pa je velika novica.
Zakaj ste tvegali življenje, da bi me rešili?
Ste sin plemiča, kakršen sem jaz.
To je bilo najmanj, kar sem lahko storil.
Prepričan sem, da bi vi zame storili isto.
Vaš oče bi bil ponosen na vas.
Priti morate v Pariz in spoznati moje starše, da se vam lahko osebno zahvalijo.
Žal ne utegnem. Posli, saj veste.
Prosim vas. To je stvar časti.
Jacopo! - Da, vaša milost?
Zadeva Spada. Kakšno je stanje?
- Zlato... - Pošiljka?
-Oprostite, vaša milost. Pošiljka je
na poti v Marseilles.
-Kdaj pa prispe? - Šele čez tri tedne.
Čez tri tedne? Več kot dovolj, da obiščete Pariz.
Dobro. -Odlično!
Ravno pravočasno boste prišli. -Za kaj pa?
Vse najboljše! -Hvala.
Grof Monte Cristo.
Grof!
Albert. -Vaša milost.
Oče, dovoli, da ti predstavim grofa Monte Crista.
V čast mi je. -Meni je v čast.
Že dolgo sem se veselil snidenja z vami.
Laskate mi. Jaz sem vaš dolžnik
sinu ste rešili življenje.
Vam smem predstaviti grofico Mondego?
Mercedes!
Grofica.
Morali bi biti mati, da bi razumeli...
koliko mi pomeni, da ste sinu rešili življenje.
Nikoli vas ne bom pozabila.
Prosim, grofica...
Malenkost.
Prepričan sem, da se čez mesec dni še mojega imena ne boste spomnili.
Vam lahko ukradem ženo?
-Prosim? - Za valček.
-Seveda.
Ni čudovit, očka?
Kaj je narobe? -Nič.
Spominjate me na nekoga, ki sem ga nekoč poznala.
Nekoga, ki sem ga imela rada.
-Počaščen sem. Kaj se je zgodilo z njim?
-Umrl je.
Toda jaz nisem tisti človek.
Gospod in gospa Villefort.
Kaj delata tu?
Tožilec Villefort.
Kaj pa delate tu? -Gospa Villefort! Gospod!
Veseli me, da sta prišla, dokler sem še v mestu.
Vajino vabilo naju je prijetno presenetilo. Hvala.
Vas smeva s soprogom za trenutek zapustiti?
Baje ste izvedenec v interpretaciji zakonov.
Morda bi mi lahko pomagali.
Oprostite.
Fernand. Fernand! Zdravica!
-Ne zdaj! Delo me čaka!
Gostje jo pričakujejo. Albert tudi.
Ti povej zdravico. Prepričan sem, da bo odlična!
Njegov oče si!
To je najmanj, kar lahko narediš! Veš, kako te občuduje.
-Potem mi bo odpustil.
Ampak..
Nisva rekla, da se ne bova srečevala v družbi?
Kako naj bi zavrnil povabilo grofa Monte Crista?
Seveda.
Kaj veš o njem? -Iz tujine je.
Bogat.
Baje je pomagal tvojemu sinu.
-Kaj te je spraševal? Zakaj bi ti moral povedati?
-Ko se je sin vrnil iz Rima,
je rekel, da je grof Monte Cristo omenil neko pošiljko.
Slišal je tudi besedi zlato
in Spada.
Misliš... Misliš da..?
-Monte Cristo je našel Spadin zaklad.
Vprašal me je, če mu pomagam izogniti se pregledu pošiljke...
ki bo priplula v Marseilles.
Lahko ga dam aretirati.
-To ni potrebno. Samo ukradiva mu pošiljko.
Kako pa... Poznam nekoga, ki se ukvarja s takimi rečmi.
Reci mu, da bo šla pošiljka mimo carine...
a da mora preko noči ostati v pristanišču.
Naročil bom, naj jo peljejo na družinsko posestvo v Bouchonu,
kjer se bova naslednji dan sestala.
Zahtevam 70 %.
-Dobiš jih le 50.
Velja.
Prav je, kajne?
Da. Vem. Da. Da.
Gospe in gospodje
žal je moj mož poslovno zadržan.
In zato je moja naloga...
-Da vam spet predstavi...
grofa Monte Crista.
Drznil sem si namreč prositi grofa...
če smem Albertu izreči zdravico za rojstni dan.
Tako vztrajen sem bil...
da se je gostitelj odpovedal svoje očetovske pravice...
da je ugodil svojemu gostu,
čeprav je ta neolikan.
Mladi Albert je pretiraval, ko je opisoval dogodke v Rimu.
Ko sem prišel v katakombe,
so zločinci, ki so Alberta ugrabili,
grozili, da mu bodo odsekali prst, in ga poslali njegovemu očetu
kot dokaz, da so ga ugrabili.
Fant je na vse to rekel le: Opravite že.
Življenje je ena sama nevihta, prijatelj moj mladi.
V enem trenutku se greješ v soncu,
v naslednjem te že vrže na skale.
Za moško dejanje šteje tisto,
kar narediš, ko pride nevihta.
Pogledati moraš v nevihto in zavpiti kot takrat v Rimu:
Opravite že,
sicer bom jaz.
In rojenice te bodo poznale, kakršnega te poznamo mi:
kot Alberta Mondega... moža.
Hvala.
Villefort je rekel, da so te usmrtili. -A res?
- O, Bog.
Grofica, zmotili ste se. Nazaj k Mondegovim. - Ne!
Zavoljo vašega ugleda. -Prostim te, Edmond!
- Ne zanima me kako si se vrnil! Jaz nisem ta Edmond! -Nehaj!
-Nehaj! Nehaj! Nehaj!
Kaj pa si potem?
Duh? Duh, ki me je prišel mučit?
Ta Edmond... Ste ga ljubili?
-Ja.
Koliko časa?
-Vse življenje.
Koliko časa po njegovi smrti ste se poročili z grofom?
To ni pošteno.
Prišli smo do vaše hiše.
Prav imate. Vi ne morete biti moj Edmond.
No, vidite? Sami ste tako povedali.
Edmond Dantes je mrtev. Lahko noč!
Grof...
Če se še enkrat vmešaš v moje posle...
obljubim, da bom dokončal zadevo... ob kateri sva se spoznala.
Si razumel?
Razumem, da si nor. -Nor?
Moji sovražniki se lovijo v zanke.
Nor si, ker tega ne vidiš:
Pravi zaklad imaš. Lepo žensko, ki te ljubi.
Vzemi denar in žensko in živi svoje življenje.
Nehaj že s tem. Vzemi, kar si dobil.
Ne morem. -Zakaj ne?
Še vedno sem tvoj služabnik, Zatarra.
Prisegel sem ti. Branil te bom,
čeprav pred teboj samim.
Peljal te bom domov.
-Peš grem.
Dve skrinji dajte na Faraona.
Mondego še vedel ne bo.
Vkrcajmo se!
Phillipe Danglars? -Ja.
Obsojeni ste kraje blaga z neke trgovske ladje.
To je nesmisel.
-To lahko zlahka rešimo.
Možje bodo preiskali vašo ladjo.
Grof Mondego mi je nastavil past.
Toda jaz ne bom zanj visel.
Kdo ste?
Grof Monte Cristo, za prijatelje Edmond Dantes.
Dantes?
Prerežite vrv, preden si poškoduje grlo.
Nikar, poba. To je preveč.
Dragi Villefort.
Se vam lahko za trenutek pridružim?
Vaša milost! Nisem vas pričakoval.
Osebno sem se vam hotel zahvaliti za pomoč pri pošiljki.
Seveda. Vse sem že uredil.
Nobenih problemov več ne bo.
Odlično. To bi lahko bil začetek dolgega in uspešnega prijateljstva.
Če smo že pri tem... Vas lahko nekaj vprašam?
Seveda. Karkoli želite.
Nekaj mi povejte.
Zakaj ste pred 1 6 leti rekli...
grofici Mondego, da so Edmonda Dantesa usmrtili?
Ne razumem, kaj mislite. -Kaj za vraga govorite?
-To je preprosto vprašanje.
Kako vi to veste?
Zdaj pa bo dovolj.
Dantes je sprejel Napoleonovo pismo.
To je bila izdaja. Oba veva, da ga ni nikoli oddal.
Zapreti človeka po krivem je hudo, toda lagati...
Vaša milost, ne vem, kam pelje ta sprijen pogovor.
Sprašujem se, kaj je moj stari prijatelj Villefort pridobil s tem...
da je rekel Mercedes, da je Edmond Dantes mrtev.
Odgovor se glasi: Čisto nič.
-Nič, kot tudi sami pravite.
Toda če moj stari prijatelj, zdaj vrhovni tožilec...
ni nič pridobil s to lažjo, kdo ima potem koristi od nje?
Tu je vroče, vi pa ste oblečeni.
Mislim, da bi morala iti. - Mislim, da ima koristi od tega
Fernand, grof Mondego.
Ne razumem, kako je to povezano z najinim poslovnim odnosom.
Povedal vam bom.
Usedite se, Mondego.
Ambiciozen človek sem. Moje ambicije pa naraščajo
s pregoni pristašev Napoleona.
Toda zdaj, ko je Napoleon ušel,
imam nekak trn v peti...
ki me je prej le skelel, zdaj pa je morda smrten.
Pa mu zadajte smrtno rano. - No vidite...
Sam tega ne morem storiti.
Zato vam bom nekaj predlagal.
Kako je z vašim očetom?
-Žal je še živ.
Deliva si isto nesrečo.
Se spomnite?
Zakaj so vrata zaklenjena?
Zahtevam, da me takoj izpustite.
Noben prijatelj mi niste.
Vaš oče je podpiral Napoleona...
morda mu je celo pomagal pobegniti z Elbe.
Vladar bo kmalu prišel.
Nadležen sorodnik za ambicioznega državnega uradnika.
Toda potem je nenadoma umrl, tudi to je bilo pred 16 leti.
Cesar Napoleon!
Morilca niso nikoli ujeli. Ste ga dolgo iskali?
Nobenega dokaza za to nimate! Nobene priče!
To so samo teorije in domneve.
Ravno nasprotno. Grofa Mondega imam.
Mladi Mondego? Zakaj?
-Ker vaš sin ni imel dovolj poguma.
Mondego ga je ustrelil!
Tega ne bi nikoli priznal!
Prav imate. Res ne bi.
Toda vi ste ravnokar priznali.
Gospod Villefort, aretirani ste, ker ste skovali zaroto za umor.
Se spomnite?
Dantes?
Ker ste gospod.
Pa ja niste mislili, da bo tako enostavno, kaj?
Edmond?
Mislil sem, da se je najin pogovor končal v kočiji.
Jaz tudi.
Toda potem sem se spomnila, da si omenil ime Dantes...
ki ga nisem jaz nikoli omenila.
Kaj hočeš od mene?
-Prostost. Da te ne ljubim več.
Tako kot očitno ti ne ljubiš več mene.
Samo nekaj odgovorov in za vedno bom izginila.
Vprašaj že.
Kje si bil?
13 let sem bil v ječi Chateau d´lf.
In povsod drugod, kjer si lahko predstavljaš.
13 let si bil v ječi Chateau d´lf?
Si zelo trpel?
Si zdaj končala? Veliko dela me še čaka.
In kaj se je zgodilo potem? -Veliko stvari.
Zakaj nisi prišel k meni? -Zakaj me nisi čakala?
Poročila si se z moškim, ki me je izdal...
Povedala sem ti tisti večer, ko sva bila na skalah. Se spomniš?
Da ga ne bom dala s prsta. In ga tudi nisem.
Zakaj? -Sam veš, zakaj.
Če si me kdaj ljubila,
me ne oropaj sovraštva!
To je vse, kar imam!
-Pozabi na to, Edmond! -Pozabi na to!
Ne vem, kakšne mračne načrte imaš.
Niti ne vem, kako sva
teh 16 let preživela drug brez drugega.
Bog nama ponuja nov začetek. - Bog?
Ne odvrni njegove roke.
Mu ne morem nikoli ubežati?
-Ne. On je v vsem.
Celo v poljubu.
Gospa!
Kje je grof?
-Prosil je, če se mu popoldne pridružite.
Če se mu pridružim? -Ja.
Odhaja iz države. Z vašim sinom.
Poslal bom nekoga, da vas pelje domov.
Počakajte me.
- Počakaj nas. - Hvala.
- Da, da, ampak.. - Moram domov spakirati kovčke..
Da, da, grofica...
Kje je grof? -Zgoraj, gospa.
Kaj je narobe?
-Bankrotiral sem. Poplačati moram vse svoje dolgove.
Pa še aretirali me bodo. Za kaj?
-Za ropanje, podkupovanje in umor.
Si zagrešil vse te reči? - Ja.
Zdaj ni čas za pogovor. Žandarji bodo vsak čas tu.
Hitro pripravi kovčke!
-Ne grem s teboj, Fernand.
Moja žena si.
Poskrbel sem za naju.
Dobro se nama bo godilo.
Zdaj pa pojdi po sina.
Ni tvoj sin. -Prosim?
Albert Mondego je sin Edmonda Dantesa.
Zakaj misliš, da sem se takoj po Edmondovi aretaciji poročila?
Nedonošenček...
Si pa res slika.
On je torej nezakonski otrok mrtvega izdajalca.
Vedno sem bil razočaran nad njim.
Meni ni bilo s tabo nikoli.
Kaj je zdaj to?
Monte Cristo.
Kralj je tvoj, Fernand.
Edmond?
Ampak kako..
Kako sem pobegnil? Zelo težko.
Kako sem načrtoval ta trenutek? Z zadovoljstvom.
Vzel si mi Mercedes.
-In vse ostalo.
Razen tvojega življenja.
Zakaj to počneš?
Stvar je zapletena.
Recimo samo, da je to maščevanje. Za življenje, ki si ga ti ukradel meni.
Nekdo te je naučil mečevati.
Kako si lahko kdaj rekel, da si moj prijatelj?
Bila sva prijatelja, Edmond.
Poslal si me v pekel!
Zakaj?
Kar maščuj se.
Toda kri, ki jo boš prelil,je plemiška.
Kri, ki ne bo nikoli tekla po tvojih žilah.
Toliko si grof kot jaz navaden smrtnik.
Ti nisi morilec.
Samo dotakni se ga, pa te ubijem! -Čakaj, da ti pojasnim.
Vse mi je jasno. Govoril sem z go. Villefort.
Rekla je, da sem norec, ker sem dovolil,
da se mešaš v naša življenja.
Albert, poslušaj me! -Ne bom!
Odpusti mi, oče, ker sem bil tako neumen.
Zapeljan si bil. Odpuščam ti.
Moj prijatelj si bil. Občudoval sem te.
Tu je cela zgodovina, o kateri nič ne veš.
Ljubil je tvojo mamo, vendar je ona izbrala mene.
Zdaj bi jo rad ukradel. -Laže. Umakni se!
Poba, ubil te bom, če bom moral.
Zdaj me nič ne ustavi.
Mene tudi ne. -Pa naj bo tako.
Ne!
Albert,
našla sem pismo, v katerem pišeš, kam greš.
Nekaj ti moram povedati.
Od kod resnično prihajaš.
Albert, ti si sin Edmonda Dantesa...
ki ga poznaš kot grofa Monte Crista.
Žal je res.
Ti si dokaz, da je bila mama
v mladosti taka kurba kot danes.
Ti?
Dovolil si, da se z njim borim?
-Vendar ni pomagalo.
Fernand, nič več, prosim te!
-Nočem več.
Samo pojdi. Reci temu milost.
Milost, Fernand!
Samo en strel imaš. To ni dovolj, da me ustaviš.
Streljal bom tja, kjer bom naredil največ škode.
Ne!
Mama! Mama!
O, bog. O, bog! Kaj sem storil? Jacopo!
Zatarra, spet te
je Bog varoval.
Preživela bo.
Edmond!
Prosim, ne hodi ven!
Edmond, nikar!
Poskusi. Nikoli ni konec.
Zatarra,
to se mora končati.
To bi celo duhovnik razumel.
- Edmond! - Prosim, ne hodi!
Pazi na mamo!
Ne bi mogel živeti v svetu, kjer imaš ti vse, jaz pa nič.
Kje je zdaj tvoja milost?
Grof sem, ne svetnik.
Prav si imel, duhovnik. Prav si imel.
Tole obljubim tebi
in Bogu:
Vse, kar sem zapravil za maščevanje...
bom zdaj porabil v dobre namene.
Počivaj v miru, prijatelj moj!
Kaj, Zatarra?
Boli, kaj?
-Ne.
Ječo sem kupil zato, da bi jo podrl.
Toda vsi, ki jih imam rad,
bodo skupaj z mano zapustili otok.
Pojdimo domov!
Prevod: nuclear