Я вам розповім історію, яку ви не знайдете в жодній книзі.
Кажуть, що історія Заходу писалася в сідлі на спині коня,
та її ще не розповідали від імені одного з них.
Дотепер.
Я народився тут,
у місці, яке пізніше називатимуть Старим Заходом,
але для таких, як я, ця земля віковічна.
Вона не має початку й кінця.
І немає межі між землею та небом.
Як і вітер, який гойдає бізонову траву,
ми були тут удома.
Ми завжди будемо тут удома.
Кажуть, що мустанг — це дух Заходу.
Зрештою, не важливо, чи Захід було завойовано, чи втрачено,
кожному вирішувати це на власний розсуд.
Але те, що я вам розповім, було насправді.
Я був там, і я пам’ятаю.
Я пам’ятаю сонце, небо та вітер, який кликав мене на ім’я,
у ті часи, коли дикі коні були вільні.
Ось і я
Це я
Я прийшов у цей світ Диким і вільним
Ось і я
Такий молодий і сильний
Саме там Де мені й місце
Це новий світ
Це новий початок
Він оживає з серцебиттям Юного серця
Це новий день
На новій землі
І він чекає на мене
Ось і я
Це новий світ
Це новий початок
Він оживає з серцебиттям Юного серця
Це новий день
На новій землі
І він чекає на мене
Ось і я
Тож я виріс і перетворився з лошати на жеребця,
дикого й безтурботного, як грім над землею.
Я бігав наввипередки з орлом, ширяв з вітром.
Чи літав я?
Іноді мені здавалося, що так.
Як і мій батько до мене, я став вожаком табуну Сімаррона.
Для мене це була як велика честь, так і відповідальність.
Я чую вітер На рівнині
Могутній голос Що кличе мене на ім’я
Він дикий, як річка
І теплий, як сонце
Ось це моя земля
Тут мені місце
Під зоряним небом
де літають орли
Це рай на землі
Що я називаю домом
Місяць над горами
Шепіт вітру в деревах
Хвилі на воді
У мене це все Ніщо не відніме
Бо все, що мені потрібно
Я знайду тут
І коли ми всі разом
Нам нічого боятися
Куди б я не пішов
Я одного ніколи не забуду
Так
Я завжди повертатимуся сюди
Завжди…
Повертатимуся
Однієї ночі на нашу землю прийшло щось нове.
Те, що назавжди змінило моє життя.
Так почалася моя подорож.
Мудріший кінь, мабуть, тікав би світ за очі,
але я хотів дізнатися, що це за дивні істоти.
Що це…
Святий…
Поглянь.
-Гей, поглянь на цього жеребця! -Він прекрасний!
Кохана.
-Хапайте його, хлопці! -Спокійно, милий!
Ну ж бо, хлопці! Швидше!
Нумо, уперед, хлопці!
Куди він подівся? Я його не бачу.
Ми знайдемо його!
Що за дідько?
Хутчіше!
Ну ж бо!
Ворушіться, хлопці!
Що?
Схопіть його!
Залишся позаду!
-Нумо! -Залишся позаду!
Зловіть його!
Ну ж бо!
-Тепер він попався! -Ще б пак!
Стережися!
Думав, що втечеш від нас, мустангу?
Сюди!
Ходи-но сюди, скажена тварино!
Відійдіть від нього!
Тримай його, Джо!
Тримай коня!
Тепер він наш.
Тримайте його!
Не спускайте з нього очей!
Обережно з мотузками!
-Годі тобі! -Нумо!
Тепер нехай брикається, скільки хоче. Йому це не допоможе.
Обережно з ним.
Я був наляканий, бо не знав, що зі мною буде.
Та принаймні моя мати та табун були в безпеці.
-Швидше! -Ходімо!
Ну ж бо!
Я маю прийняти черговий бій
Я маю бігти чергову ніч
Геть із дороги, подивися
Я вже в дорозі І це неправильно
Я маю повернутися
Мене не здолати Краще тобі це знати
Нічого, я щось вигадаю
Нікому мене не спинити Нізащо
Не суди ні про що Поки не пізнав суть
Не силуй мене Бо я чинитиму опір
Я ніколи не здамся Я ніколи це не полишу, ні
Не спіймавши хвилю Не вдасться її осідлати
Геть, непрохані гості!
Я ніколи не здамся Я ніколи це не полишу, ні
Мене не полонити, я вільний
Чому все пішло не так?
Я хочу знати Що відбувається
Що за сила тримає мене?
Тут я не відчуваю Себе на місці
Я маю прийняти черговий бій
Я протистоятиму У ньому щосили
Я вже йду, тож подивися
Ну ж бо!
Ти стоїш у мене на шляху, саме так Краще тобі стерегтися
Відчиніть браму!
-Нумо! -Нумо
Не суди ні про що Поки не пізнав суть
Не силуй мене, бо я чинитиму опір
Я ніколи не здамся Я ніколи це не полишу, ні
Не спіймавши хвилю Не вдасться її осідлати
Геть, непрохані гості!
Я ніколи не здамся Я ніколи це не полишу, ні
Мене не полонити, я вільний
Я вільний
У чому проблема, джентльмени?
Ми спіймали скаженого коня, сер.
Чистокровний мустанг, полковнику.
Невже?
Військові вже мали справу з дикими кіньми.
І з цим упораємося.
-Нумо! -Ходімо, мустангу!
Я пам’ятаю, як уперше побачив на своєму шляху гримучу змію.
Облаштуйте цю тварину, сержанте.
-Так, сер! -Хоча він і не був схожим на гримучу змію,
я бачив у ньому щось зміїне.
-Натягніть мотузку. -Тримайте його!
Ну ж бо, конику!
Гаразд, Мерфі, він твій.
А він норовливий.
Побачимо його норов, коли я покінчу з ним.
Бачив це?
Хочеш по-поганому?
Добре.
Затягни міцніше.
-Мерфі, стережися! -Обережно!
Він зовсім дикий.
З тобою все гаразд, Мерфі?
Ти…
Мерфі, як ти?
Полковнику, знайдіть добровольців,
щоб затягнути цю тварюку до стійла.
Не до стійла.
Сер?
У загін його.
Час об'їздити цього коня.
Ну, думаєш Що зможеш здолати мене
Ти, певне, зійшов з розуму
Затягни міцніше.
Ти не можеш зробити нічого
Щоб мене здивувати
-Він випльовує вудила. -Ні, не можна!
О, та якщо Захочеш спробувати
Ти маєш знати одну річ
Забирайся з моєї спини Пограймо за моїми правилами
Геть із дороги Я дикий, мене не приручити
Геть з очей Чи спробуй з усіх сил
Уже пора Краще тобі зрозуміти
Забирайся з моєї спини
Гаразд, тепер я!
Знаєш Уся ця гра —
За моїми правилами
І не думай, що в тебе щось вийде
Нікчемна коняка!
Послухай мої слова
Хутко! Тікай звідти!
О, та якщо захочеш спробувати
Ти маєш знати одну річ
Забирайся з моєї спини
Пограймо за моїми правилами
Геть з очей Я дикий, мене не приручити
Геть із дороги Чи спробуй з усіх сил
Є ще охочі!
Та знаєш, цей потяг Зараз піде під укіс
Забирайся з моєї спини
Так, забирайся з моєї спини
Забирайся
Так
Забирайся
Забирайся з моєї спини
-Сержанте! -Так, сер.
Прив’яжіть коня до стовпа.
Жодної їжі та води.
-Три дні. -Так, сер.
Тієї ночі моє серце галопом мчало небесами
до мого табуну, де мені місце.
Я не знав, чи вони сумують за мною так, як я сумував за ними.
Принесіть води до стійла.
Так, сер.
Ми спіймали індіанця!
Ведіть його сюди!
Так, що тут у нас?
Ми знайшли його біля вагонів із харчами.
Він із племені лакота.
Не такий високий, як шеєни,
а риси обличчя не такі вишукані, як у кроу.
Відведіть його, панове. Покажіть йому, де раки зимують.
Капрале, відведіть його до в’язниці.
Не до в’язниці…
До стовпа.
Без їжі та води.
Ну ж бо!
На що це ти дивишся, хлопче?
Його звали Мала Затока, і він здавався не таким, як інші.
Гей…
Дивина поведінки цих двоногих просто не мала меж.
Третя рота, увага!
З дозволу полковника, сер.
Внутрішня розвідка донесла, що індіанці попрямували на північ.
Залізничники стурбовані цим, сер.
Вони просять нас посилити охорону.
-Скільки часу минуло, сержанте? -Сер?
Мустанг. Скільки він уже на прив’язі?
Три дні, сер.
Добре. Принесіть мені батіг і остроги.
Ти мені скоришся по-хорошому чи по-поганому, мустангу!
Ні! Назад!
Ну ж бо!
Годі тобі, мустангу!
Як бачите, джентльмени, можна об'їздити будь-якого коня.
Уперед, мустангу.
Багато хто у Вашингтоні вважав,
що Захід неможливо буде заселити,
Північна Тихоокеанська залізниця ніколи не сягне Небраски,
а ворожі племена лакота
ніколи не скоряться своїй долі.
Так само хтось недалекоглядно вважав,
що цього коня неможливо об'їздити.
Дисципліна, час і терпіння —
три необхідні умови.
Іноді кінь має чинити так, як його змушують обставини.
Мустангу?
І це був один із таких випадків.
-О ні! -О ні!
Як ви, сер?
Заберіться від мене!
Солдате, схопити цього коня!
Я не знав точно, що там сталося,
та не збирався зупинятися, щоб з’ясувати це.
Але я точно знав, що прямував додому.
У це було важко повірити.
Щойно я повернув свободу, як знову на мене накинули мотузки.
Спокійно.
Я не завдам тобі шкоди.
Хороший кінь.
Ось так.
Так краще, правда ж?
Гей!
Я не міг зрозуміти.
Вона поводилася з цим худющим двоногим так, ніби він був одним із нас.
Вона витанцьовувала навколо нього, наче закохана юнка.
Це було геть неприродно.
Хороший мустанг. Сьогодні я тебе осідлаю.
Оце буде цікаво.
О, ці кобили!
Гаразд, Рейн. Побачимо, чи ти зможеш навчити цього мустанга манерам.
Ну гаразд, визнаю, вона чарівна,
хоч і дуже вперта та дратуюча.
Тож я дозволив їй показати мені її світ.
Коник!
Бувай, конику!
Уперше в житті я відчув, як моє серце розривається навпіл.
Гей!
Ні! Віддай! Годі тобі!
Мустангу! Ні!
О, годі тобі.
Треба віддати тому хлопцю належне, він просто не здавався.
Я ніколи тебе не осідлаю, еге ж?
Ніхто цього й не має зробити.
Ти можеш іти.
Усе гаразд. Іди.
Уперед. Забирайся звідси!
Іди додому.
Я знав, що їй було важко піти на це, і вона була налякана.
Та понад усе на світі
я хотів показати їй свою землю.
Тієї ночі я лежав біля неї, сподівався,
благав небеса, щоб їй стало краще.
Гей!
Ми знайшли тут двох коней.
Нумо!
Залиште кобилу. Вона не виживе.
Ходімо.
Уперед!
О, Рейн.
Спокійно, дівчинко.
Усе гаразд.
Усе буде добре.
Ну ж бо.
Ти врятував мені життя.
Ще двоє чоловіків до тієї підпори!
Коллінзе! Евансе!
Опускайте її!
Ну ж бо!
Агов, Джексоне! Тягни за інший кінець!
Готово!
Цю завантажили.
Я не скривджу тебе. Не бійся. Усе буде добре.
А зараз заграй на сурмі
Заграй лише для мене
І поки минають дні
Згадай, яким я був
Я не можу так більше
Не можу навіть розпочати
Не залишилося нічого більше
Лише спорожніле серце
Я поранений солдат
Тож я мушу полишити бій
Мені вже нічого не залишилося
Відведи мене геть
Чи залиш мене тут померти
А зараз заграй на сурмі
Так і скажи, що мені байдуже
Я не знаю жодної дороги
Яка веде хоч кудись
У темряві ночі, боюся
Що я у пітьмі зашпортнуся
Просто ляжу собі
Вирішу далі не йти
А тоді з висоти
Десь у далечині
Голос чутно, він велить
Згадати, хто ти насправді
Якщо ти втратиш себе
То й хоробрість не зберегти
Тож сьогодні ти маєш знайти силу
Пам’ятай, хто ти є
Тепер ти боєць
Ти б'єшся за те
Щоб повернути собі свободу
Так, за це варто боротися
Ну ж бо. Ходімо. Усе буде добре.
Ну ж бо. Ось так.
Ходімо!
Ну ж бо!
Я не знав, навіщо нас сюди привезли.
Я лише знав,
що ми маємо знайти спосіб утекти й повернутися додому.
Підривай!
-Це не допоможе! Далі вже скельні породи! -Ну що ж.
Доведеться тягнути паровоз через гору.
Це безумство.
За шість днів маємо з'єднати колію в Юті.
Рушаємо на світанку.
Готові рушати!
Тягніть!
Повернися на місце!
Ми майже на вершині!
Сповільнюймося!
Саме в той момент я зрозумів усе.
Вони прямували до моєї землі, і я мав їх зупинити.
Назад!
Ну ж бо! Повернися на місце!
Ми зісковзуємо!
Натягніть канати!
Зупиніться!
Приведіть сюди мулів!
Закріпіть ліворуч!
Чудова робота, хлопці!
Гей!
Спокійно…
Схопіть його!
Схопіть його.
Хутко! Принесіть жердини!
Ворушіться!
-Тримайте його! -Ну ж бо!
Жердини ламаються! Я не втримаю!
Сюди!
Тікайте з дороги!
Святий…
Уперед!
Я не знав, звідки він прийшов, і як він дістався сюди.
Але я був дуже радий бачити його.
Я знав, що знайду тебе.
Стояти!
Не можу повірити.
Тікай! Біжи!
Ну ж бо!
Ага!
Ось так! Уперед!
Злізай!
Тепер їм не втекти!
Куди він подівся?
Ось вони! Угорі!
О ні!
О так.
Не суди ні про що Поки не пізнав суть
Не силуй мене, бо я чинитиму опір
Я ніколи не здамся Я ніколи це не полишу, ні
Не спіймавши хвилю Не вдасться її осідлати
Геть, непрохані гості!
Я ніколи не здамся Я ніколи це не полишу, ні
Мене не полонити
Я вільний
Так, я вільний
Ти завжди будеш у моєму серці.
Подбай про неї,
Незламний Духу.
Мені бракуватиме тебе, друже.
Я так довго чекав тієї миті, коли знову буду вільним,
але не уявляв, як важко буде попрощатися з ним.
Ніколи не забуду того юнака…
І того, як ми разом вибороли свою свободу.
Я чую голос вітру
Що кличе мене на ім’я
Цей звук веде мене знову додому
Розпалює полум'я життя
Той вогонь, що горітиме вічно
Я до тебе завжди повертатимусь
Я знаю, що шлях неблизький
Але мій дім — там, де ти
Хай де ти будеш
Я знайду дорогу
Я бігтиму, як річка
Я йтиму за сонцем
І летітиму, як орел
Туди, де мені місце
Я розставання не переживу
Один я мріяти не зможу
Не можу дочекатися, коли побачу тебе
Так, я йду додому
Тепер я знаю, що це саме так
Усі дороги ведуть мене до тебе
І через найчорнішу ніч
Мене проведе вогник твого серця
Ти біжиш, як річка
Ти сяєш, як сонце
Так
Ти летиш, як орлиця
Так, ти моя єдина
Я бачив багато прекрасного
Але зрозумів одне
Я саме до тебе завжди
Завжди повертатимуся
Переклад субтитрів: Юлія Павлюк