SLAKTET OVER 10 000 GANGER!
MAMMAS GAMMELDAGSE ROBOTOLJE
JENTER OG ROMVESENER
MASSEHYPNOSE
Ungkarsmat - Lager sin egen saus!
MORS HYGGELIGE ROBOTSELSKAP
For en vakker dag.
På tide å stå opp og fotosyntetisere.
Våkne og lukt på vannet.
Den sprø faren din
snakker med kaffeplanten igjen.
Det er ikke bare en plante. Det er faren min.
Den vokste fra graven hans og sugde personligheten ut av liket.
Kom igjen, pappa. Vis at du kan snakke.
Ja. Nå hører jeg ham.
Han sier: "Slutt å være sprø, og spis frokost med familien din."
Hvorfor snakker du ikke foran dem?
Jeg liker å gjøre deg utilpass.
Jeg kommer ikke til å gjøre det mye lenger.
Bladene mine faller av. Bønnene mine henger lavt.
Det er på tide å kaste meg i komposten.
Men vil du ikke se barnebarnet ditt vokse opp?
Hvordan, din dust?
Jeg har ikke øyne.
Hva er de hvite prikkene?
- Jeg vet ikke. Ser ut som umodne bønner. - Jeg trodde du ikke kunne se.
Du har flekker på bladene også.
Det kan være en plantesykdom.
Det er ok, sønn.
La naturen gå sin gang.
Det er alt annet enn ok. Du trenger hjelp.
Du glemte Egg McMannwich-en din.
Hvor er Hermes?
Ikke likt ham å være mindre enn ti minutter for tidlig.
Er det "ta med planten på jobb"-dag?
Nei. Dette er faren min, og han er syk.
Hva...
Akkurat. Stakkars faren din.
- Ok, greit. - Det er faren hans.
Vi jatter med.
Jeg ser at du blunker.
Mr. Conrad!
Jeg kjenner en hyggelig dame som er flink med planter.
Er hun plantelege?
Når hun er ferdig med botanikkutdannelsen.
Hun heter Marianne.
Mary hvem?
Marianne, ekskjæresten din?
Eneste kvinnen i universet som finner lukten din attraktiv?
Ja. Jeg har til og med bevis.
Jøss! Hvordan fikk du plass til alle bildene i lommeboken?
Enkelt. Ingen penger som tar plass.
Er dere to fortsatt...
Ja, men også nei.
Hun har studert på Mars-universitetet de siste årene, så vi har en pause.
Skjønner. Hun dumpet ham.
Det er komplisert,
men vi bryr oss ennå om hverandre.
Ja, det er et komplisert forhold.
- Pappa mister blader. - Jeg ringer og spør om hun kan hjelpe.
ZOIDBERGS HJEM
Marianne, det er John.
Vent litt, la meg lukke lokket.
SKITTEN-GATA BUSSTERMINAL
PRØVELØSLATTES FAVORITTBUSS
Jeg har ikke møtt henne på lenge.
Er blomstene for mye?
- Nei, hun vil elske dem. - Du har rett. Jeg prøver for hardt.
Nam.
John. For noen nydelige stilker. Takk.
Hyggelig å se deg.
Nei. Jeg skal ha en klem.
Hei.
NAKEN-HUSARBEID
Ser dere? Jeg sa det er gøy.
Alle sammen, husker dere Marianne?
Marianne, husker du alle?
Selvsagt. Så flott å se dere.
- Hei! Flott! - Godt å se deg!
Henne!
Dette krever en ikke jobbe-dansefest.
Å, ja! Kom igjen, ja!
Dans! Rist på rumpa!
- Jeg hater å være her. - Du må være utslitt av å reise.
Vil du ha litt vann fra vasken? Eller kanskje litt sennep?
Vann hadde vært fint.
Ok, vi har spørsmål.
Jeg svarer med glede.
Innrøm at skolegreia var en unnskyldning for å dumpe Krabbo, ikke sant?
Hva? Nei!
Jeg drømte alltid om å studere botanikk, men jeg var bare en fattig blomsterpike.
Jeg hadde ikke råd til det før Johnny Z oppfylte drømmene mine.
Han har betalt skolepengene mine i årevis.
Virkelig?
Plutselig er han ganske kjekk.
Vent litt. Hvordan kan Zoidberg betale noe?
Han er helt blakk.
Ja, fordi han har betalt skolepengene mine.
Har han ikke sagt det?
Det er så likt ham.
Hva er det?
Hvorfor ser dere på meg uten forakt?
Jeg tok ikke en busstur på 145 000 000 kilometer
med Jupiter-gravitasjonsslynge for å småprate.
- Hvor er pasienten min? - Her.
Mokka-pest. Så synd.
Denne planten er snart død.
Men vakker potte. Ta vare på potten.
Hermes trenger et øyeblikk alene.
Kom igjen. Vis litt respekt.
Ja! Til rytmen, alle sammen.
Gjør Bender-en til rytmen. Ja!
Beklager, Hermes.
Jeg visste ikke at denne planten er... Faren din, sa du?
Kanskje det er noe vi kan gjøre.
Hva da? Jeg avskriver det som trengs.
Vi må flytte ham til et spesielt habitat som en av lærerne mine driver.
- Er det langt unna? - Ikke så langt.
Vi må ikke engang forlate universet.
- Takk for at du vil hjelpe oss, professor. - Professor? Det er navnet mitt.
Professor i plantebiologi, ok? Jeg er plantebiolog.
Pleide ikke du å være en annen type biolog?
Først hval, så bjørn,
så innså jeg at jeg hatet dyr, så jeg ble plantebiolog.
Men gjett hva?
Vennen min, Hermes, har et kjært eksemplar han vil plante her,
et lite kaffetre.
Et kaffetre. Jeg elsker dem.
- Virkelig? - Hva tror du?
Det er dekket av mokka-pest. Det er alt som holder det sammen.
Vær ærlig.
Har han en sjanse til å overleve?
Beklager å måtte si det, men ja.
Disse drivhusene er fantastiske.
Om du sier det, så.
Bygget for å bevare planter fra hele universet.
Hvorfor? Jeg vet ikke.
Virker litt tørt for et kaffetre.
Kuppelen er til planter fra sørvestlige del av universet,
for det meste sukkulenter.
Jeg kaller dem bare "sukk-planter".
- Det er ikke kortere. - Det er mer nøyaktig.
Ja, rull videre.
Dette er tåkeskogkuppelen.
Jeg hater denne, for vi må ha luftfukteren innstilt på Gainesville.
Føles greit for meg.
Og dette er den tropiske kuppelen.
Full av erkefienden min, liv.
Er det hva jeg tror det er?
Tror du det er en Jumbo-likplante fra Bromelius 12?
Ja.
Jeg har lest om dem, men aldri sett en selv.
Det er en utsøkt plante.
Det sier ikke mye.
Jeg har hatt finere svulster.
Men de sier at blomsten er vakker.
Jeg gjør hva som helst for å se og lukte en i blomst.
Jeg elsker å gi dårlige nyheter:
De blomstrer bare hvert hundrede år.
Og blomsten stinker som en råtnende hval. Det vet jeg.
Da jeg var hvalbiolog, døde alle hvalene jeg tok meg av.
Jeg tror jeg ville likt lukten,
men smaken min er annerledes enn de fleste.
Veldig annerledes.
Det må finnes et sted å putte en kaffeplante.
Jeg skal si hvor du kan putte den.
Her i denne delvis skyggelagte vulkanske jorden.
Påfør denne pestsprayen to ganger om dagen. Ikke overse bønnene hans.
Hei! Gi mannen litt privatliv.
Nå må vi vente og se om det fungerer. Det kan ta omtrent én uke.
Har vi en hel uke sammen?
Det er greit. Ikke noe stor greie.
Hagearbeid sliter meg ut. La oss legge oss, damer.
- Ja. God natt, John. - God natt.
Klassisk. Jeg må se det igjen.
God natt.
- Klassisk. - Klassisk!
KVINNERS SOVESAL - MENNS SOVESAL
BOTANIKER - PLANTER FORBUDT!
KLOROPLASTBIOGENESE
SHERLOCK HEST - KUENE I BASKERVILLE
Ansiktssaus
God natt.
Zoidberg, takk for at du tok kontakt med Marianne.
Jeg føler endelig håp for faren min.
Nei, takk til deg.
Å møte Marianne igjen har vært fantastisk,
selv om det har vekket følelser jeg har holdt dypt inni skallet mitt.
Du må fortelle henne hva du føler.
Jeg gjorde det med Leela, og pang!
Ti år senere ble vi sammen.
Jeg hadde en fæl drøm om en fæl stank.
Det lukter som rumpa til en fot.
Kom igjen! Likplanten blomstrer.
La meg bare ta på buksen.
Det er ikke tid til bukser. Kom!
Det skjer.
Den skal blomstre for første gang på hundre år.
Så det vil lukte enda verre?
Gud, jeg håper det.
Kom igjen, likblomst. Du klarer det.
Det er himmelsk.
Jeg liker det.
Stankvariet vil holde lukten inne.
Bedre, men likevel fælt.
La oss gå tilbake og sniffe geranium til vi besvimer.
- Fort. Kom igjen! - Unna vei.
Lukten var så dyp.
Vil du gå inn og lukte nærmere?
Gjerne.
Er den ikke praktfull?
De sprø hummerorganene mine skjelver av ærefrykt.
Marianne, nå som vi har et øyeblikk alene,
kan vi ta en liten prat?
Ja, men jeg vil heller kline.
De to kom ikke tilbake til sovesalen i går kveld.
Skandaløst!
Hvor var dere?
Vi observerte den store blomsten.
Vi observerte den skikkelig
i alle mulige stillinger og noen som ikke er det.
Marianne, ikke foran dem.
Er du sulten, pappa?
Jeg tok med litt deilig fiskeemulsjon.
Hvor er du?
Her nede, sønn.
- Hva skjedde? - Ingenting.
Jeg dør ennå, bare på et rarere sted.
Men jeg er ikke klar til å ta farvel.
Det er åpenbart.
Du snakker med en plante, men jeg visner. Det er på tide å akseptere det.
Jeg var sikker på at den ville komme seg.
- Den har alt den trenger. - Bortsett fra en grunn til å leve.
Selv ikke jeg har det.
Kanskje Marianne kan hjelpe.
Hun er i stankboksen.
Jeg har nyheter.
Jeg også, og det er utrolig.
Jeg tror denne planten prøver å kommunisere.
Tror du den snakker til deg?
Du høres ut som den gale bestevenn min, Hermes.
Jeg trodde jeg hadde luktet alt, men duftene er så komplekse.
Det er som et språk.
Hvilket? Stankelsk?
Jeg mener det. Kom nærmere.
Prøv å lytte med nesen.
Ingenting. Kanskje jeg lukter dårlig.
- Hei. - Jeg hører en lukt.
Det er fint å endelig ha noen å stinke for.
Vanligvis tiltrekker jeg meg bare fluer, så dere er et stort steg opp.
Takk. Jeg kan ikke tro dette.
Begeistringen din er gjensidig.
Litt av et ordforråd.
Kjære vene. Du er bevisst,
og jeg har pirket i deg og tatt prøver av deg.
Kan du tilgi meg?
Det er ingenting å tilgi, for jeg føler ikke smerte.
Jeg synes dere er herlige.
Er det greit at jeg samler pollen fra nær spadixen din?
Samle så mye du vil. Jeg lager mer.
Hvem hadde trodd det?
Jeg, et vanlig bløtdyr,
blir bestevenn med en romplante.
Ikke verst for en dags arbeid, Marianne?
Hylsterbladet ditt er så fløyelsaktig,
og det lukter så godt.
Det er jeg glad for. Nyt det.
Kjærtegn det. Gni ansiktet ditt på det.
Sånn?
Ja, det er bra.
Det er veldig bra.
Ikke gå for nær mens du mater de kjøttetende plantene.
Jeg hadde en assistent.
DUSTEFLUEFANGER
Skal vi mate dem?
Marianne er den eneste jenta som har elsket meg,
men nå er hun forelsket i likblomsten.
Slapp av. Det er bare en plante.
Noen av oss har ekte problemer.
Zoidberg, ditt fjols!
Dama di er en botanikk-nerd,
og når nerder begynner å nerde,
kan begeistringen lett forveksles med opphisselse.
Husker du da jeg var nerdete i planetariet?
Ja.
Kanskje jeg feiltolket ting.
Jeg vet at du er fascinert av denne planten.
Jeg skjønner.
Den er høy og kan gjøre karbondioksid til stivelse,
men det du og jeg har, er det mest dyrebare i livet mitt.
Så om følelsene dine har endret seg, si ifra.
Jeg takler det.
Du har rett.
Sannheten er at jeg er forelsket i likblomsten.
Men jeg er også forelsket i deg.
- Hva... - Jeg trenger dere begge.
Dette kommer brått på,
men om du har plass i hjertet ditt,
tror jeg vi tre kan få et vakkert liv sammen.
Tre?
Marianne har fortalt meg alt om deg,
og jeg syns du er
veldig attraktiv.
- Jeg innser at det er litt ukonvensjonelt... - Litt?
Men hvem vet hvordan kjærlighet skal være?
Man kan vel ikke ha for mye kjærlighet.
Ja. Lukt på de stramme ordene mine.
- Vel? - Jeg vet ikke om han overlever natten.
Jeg er tilbake i morgen for å brenne levningene.
Ta med marshmallows. Det blir gøy.
Skulle ønske vi hadde mer tid sammen, men jeg er takknemlig for tiden vi fikk.
Hør her,
jeg har kanskje aldri drukket av et "verdens beste pappa"-krus,
men jeg kjenner igjen godhet.
Og akkurat nå ser jeg på en god mann.
- Jeg trodde du ikke kunne se. - Ikke pirk.
Jeg er stolt av deg.
Jeg er glad i deg, pappa.
Jeg fortjener ikke kjærlighet.
Gjør meg en tjeneste.
Plukk bønnene mine og brygg dem,
og når jeg er borte, brygg en siste kanne av meg.
Det skal jeg.
Og ikke svi bønnene. Respekter bønnene.
Hallo.
Dere er nok alle litt sjokkerte.
Vi er mye mer enn sjokkerte.
Ikke at det angår dere,
men vi er en kjærlig og forpliktet blomsterbukett.
Dette er den mest motbydelige typen perversjon.
Typen som ikke er min.
Jeg syns det er flott.
Ingen blir såret, og de er lykkelige. Det er alt som betyr noe.
- Avskyen min betyr noe. - Bare litt.
Innkommende sympati, ektemann!
Min søte og rare mann.
Jeg er lei for at vi kjeftet på deg om plantefaren din.
Vi kan se at smerten din er ekte.
Kondolerer.
Jeg har hørt at han var en grei far og en vidunderlig busk.
Takk for at du prøvde å hjelpe ham. Og takk for vennligheten deres.
Jeg håper dere blir med meg ved soloppgang for å ta farvel
når han går videre til det store arboretet i himmelen.
Er ikke dette et stort arboret i himmelen?
Klapp igjen.
Livet er så kort. Vi bør leve det til det fulle.
Overraskelse!
Det er en romantisk piknik. Hvorfor ikke?
Jeg håper du har lyst på kompost.
Du lukter opprørt, kjære. Hva er galt?
Dette er vanskelig.
Jeg leter etter de rette duftene for å si dette.
Å nei.
Dere er vakre skapninger,
og jeg elsker hvor interesserte dere er i meg,
men jeg har falt for en annen.
Plantejævel!
Hvem eller hva?
Kaffe.
Jeg visste ikke at den store blomsten deres var her.
Dere vil ikke tro dette,
men pappas pest er borte.
Han har nye bønner på vei. Det er et mirakel!
Det gjør meg så glad.
Kjærlighet overvinner alt, sønn, selv sykdom.
Takk for at du aldri ga meg opp.
Jeg kunne ikke forlate deg her for å dø.
Nei, men du kan etterlate meg her for å leve videre.
Takk for at dere kom i dette latterlige bryllupet.
Som om det er noe annet å gjøre i denne gudsforlatte romrønna.
George Washington Carver sa en gang:
"Alt avslører hemmelighetene sine om du elsker det nok.
Ikke bare har jeg funnet ut
at når jeg snakker med den lille blomsten eller peanøtten,
vil de røpe hemmeligheter,
men jeg har funnet ut at når jeg kommuniserer med folk,
røper de også hemmelighetene sine om du elsker dem nok."
Den fyren var en skrytepave.
Jeg gråter i et bryllup for planter.
Hvorfor?
Fordi du er fantastisk.
Dette er ikke tårer. Dette er allergi.
Dumme pollen.
Uansett, her, omgitt av venner og blader,
erklærer jeg dere nå plante og annen plante.
Folkens, nå skal jeg skjenke min fars hjemmelagde kaffe for en skål.
Hallo.
Det går bra, min venn.
Jeg er glad på dine vegne.
Det var vakkert.
Jeg håper dere får hundrevis av flotte år sammen.
De snille ordene deres er den beste bryllupsgaven jeg kan få,
og også den minst dyre.
Ingen kaffe til meg.
Koffein gjør meg skjelven i bena.
Lev litt.
Du virker så trist og fjern.
Er vi ikke "vi" lenger?
Jeg kan ikke forestille meg hvorfor du vil det.
Jeg har rotet det til.
Marianne, ting skjer.
Noen ganger møtes folk, noen ganger forelsker de seg.
Noen ganger skilles de før college,
og så prøver de en plante-greie begge ønsket,
og det fungerte ikke.
Men om du er ærlig, snill og fortsetter å prøve,
vil du få dette en dag.
Og du er ærlig og snill.
Vil du fortsette å prøve?
Ja.
Skål for kjærlighet i alle former.
For kjærlighet.
Fy java-fader, så varm.
Squashmelk
Oversatt av: Magne Hovden