-Bröderna Grimm, ers majestät. -God dag, mina herrar.
Tack för att ni ville komma.
Ni undrar väl varför någon i min höga ålder vill träffa sagoförfattare.
Ert brev var spännande.
Er samling med folksägner är helt lysande.
-Tack. -Men jag blev hemskt upprörd...
När jag läste er version av historien om Askungen.
Vissa hävdar att Perraults version-
-med den goda fen och den magiska pumpan ligger sanningen närmare.
Somliga påstår att skon var av päls, andra insisterar på att det var glas.
Det får vi nog aldrig veta.
Ursäkta, ers majestät, men får jag fråga om tavlan?
Hon är synnerligen vacker.
Hon hette Danielle de Barbarac.
Och det här...
...var hennes glassko.
Får jag bringa klarhet i det?
-Då är alltså historien sann? -Ja, absolut.
Då så... Vad är det ni brukar skriva?
Ja, just det. Det var en gång...
...en ung flicka...
...som älskade sin far över allt annat.
Paulette, det är rena julafton. Jag får mor och systrar samma dag.
Det blir spännande. Med baronessan och allt.
-Stå stilla! -Husbonden är värd lite lycka.
Efter att ha uppfostrat flickan själv. Hon måste vara förtjusande.
-Hoppas att hon tycker om mig. -Hon kommer att älska dig.
Om du visar ängeln i dig.
Tugga inte på benen och avslöja dig vid middagsbordet.
Din far kommer ju när som helst!
Gustave, inte i dag, sa jag ju.
-Du ser ut som en flicka. -Det är jag ju, dumskalle.
-I dag ser du ut som en flicka. -Pojke eller flicka, så klår jag dig!
Raska på nu. Det är husbonden.
Välkommen hem, monsieur. Ni kommer visst med en baronessa.
Jag kommer med ett helt hushåll. Men jag verkar sakna en dotter.
Åh, Auguste... Det är verkligen förtjusande.
Pappa!
Du ser ut precis som när jag åkte. Din vän Gustave är säkert i faggorna.
Nej, jag slaktade honom!
Ja, jag ser det.
Jag hoppades få presentera en ung dam. Men du får väl duga.
Danielle, det här är baronessan Rodmilla de Ghent-
-och hennes döttrar Marquerite och Jaqueline.
Äntligen träffas vi, Danielle. Din far talar bara om dig.
Mina damer, hälsa på er styvsyster.
Mademoiselle.
-"Utopia"? -Det betyder paradis.
Kanske lite mastig för en åttaåring, men ett tillskott till vårt bibliotek.
-Kan du läsa ur den? -Det har varit en lång dag.
-Och nu är du make. -Jo, men först och främst far.
Vi har levt ensamma så länge. Det tar nog tid att vänja sig.
Såg du hur de åt? Det var helt perfekt, som en dans.
-Tycker du om dem? -Mycket.
Bra. För jag måste resa till Avignon om fjorton dar.
Du kom ju precis hem. Hur länge?
-Tre veckor. -En.
-Två. -En.
Två!
En vecka då.
Lägg dig nu. En puss.
Sov gott.
Jag har aldrig sett så många sura miner. Jag är hemma om en vecka.
Ju fortare du åker, desto snabbare får vi fira din hemkomst.
Då har ni tre kanske lärt känna varandra.
Du får lära dem vad vi gör här. Baronessan är inte van att arbeta.
-Tack, Maurice. -Lycklig resa.
Tillbaka till era lektioner, damer.
Vänta! Det är tradition. Han vinkar alltid vid grinden.
Pappa!
Auguste...
Jag älskar dig.
-Nej... -Pappa!
Auguste... Du kan inte lämna mig här.
Du kan inte lämna mig här!
Låt mig vara!
Snälla pappa, dö inte!
Det dröjde tio år innan en ny man kom in i hennes liv.
En man som fortfarande var pojke på många, många sätt.
Jag skrev på äktenskapsavtalet med Spaniens kung och pojken ska lyda!
-Han älskar henne inte. -Det handlar inte om kärlek.
-Det borde det kanske göra. -Som kung måste han ta ansvar.
Din telning kan inte växa i skuggan av dig. Han behöver sol.
Han behöver ett kok stryk.
-Kan det inte vänta till i morgon? -Får inte jag sova, ska inte han sova.
Vakna, Henri!
Åh nej, inte nu igen.
Kalla ut gardet! Hämta tillbaka honom!
Spring, ditt dumma ök!
Hoppla!
Nej, minsann!
Tjuv! Du stjäl inte fars häst!
-Min tappade skon. Jag var tvungen. -Skulle vi låta dig ta den?
-Jag lånade den. -Försvinn, annars väcker jag alla!
-Förlåt, ers höghet. Jag såg er inte. -Er träffsäkerhet tyder på motsatsen.
För det vet jag att jag måste dö.
Säg då inget till någon, så skonar jag ert liv.
Vi har andra hästar. Yngre, om ni så önskar.
Det enda jag önskar är att få slippa min förgyllda bur.
För er tystnad.
Jag ville ha fyra-minuters ägg, inte fyra en-minutersägg.
-Och var är vårt bröd?! -På väg ut från ugnen, ers nåd.
Kära Marguerite, vad brukar jag säga om tonfallet?
En bildad dam höjer inte rösten högre än en viskande vinds...brus.
Kära Jaqueline, säg inget om du inte kan överträffa tystnaden.
Jag skrek inte, jag var klangfull. En hovdam hör skillnaden.
Jag tvivlar på att din klangfullhet tillåts vid hovet.
Jag kommer inte till hovet. Det gör bara en gris till spansk prinsessa.
Inget är slutgiltigt förrän man är död. Även då är Gud villig att förhandla.
Varför står det inget salt på bordet?
Danielle!
Jag kommer!
-Hon är på dåligt humör. -Steg solen upp i öster?
Ja, Louise.
-Och det blir en vacker dag. -Vad mycket pengar!
-Var fick du dem ifrån? -Från en räddande ängel.
-Jag vet vad de ska gå till. -Maurice?
Kan baronessan sälja din man för att betala sina skatter-
-får vi hem honom med pengarna. Hovet måste släppa honom.
Kungen har sålt honom till Cartier. Han ska till Amerika.
Jag låter inte vårt hem falla i bitar.
-Vi väntar! -Akta sig, fröken.
Annars lägger hon beslag på mynten.
God morgon, madame. - Marguerite. - Jaqueline.
-Jag hoppas att ni har sovit gott. -Varför dröjde du?
Jag föll av stegen i fruktträdgården.
Du har läst i eldstaden igen. Du har aska och sot överallt.
Vissa läser för att de inte kan tänka.
Varför inte sova hos svinen? Om du vill lukta som ett svin.
Det var elakt sagt, Marguerite.
Kom här, mitt barn.
Ditt yttre speglar en viss omogenhet.
-Hur ska jag få dig att försöka? -Jag försöker, styvmor.
Jag vill behaga er.
Ibland sitter jag och funderar på hur jag ska göra och uppföra mig...
Seså, mitt barn. Lugn nu.
Om Maurice kom hem kanske jag inte förargar er.
Ditt uppförande förargar mig. Jag har hyst, klätt och vårdat dig.
Jag begär bara att du ska hjälpa mig utan gnäll.
-Är det så mycket begärt? -Nej, ers nåd.
Då talar vi inte mer om att tjänare ska komma hem igen. Förstått?
Efter allt jag gör och har gjort. Det räcker visst aldrig.
Äggen är kalla.
Nej, det finns inget där! Jag ber! Låt oss vara!
Det är bara kastruller!
-Nej, inte den! -Ur vägen, gubbe!
Till hästarna! Det är kungens garde!
Det är inte sant...
Målningen!
För guds skull, målningen. Han kommer undan.
-Soldaterna får hjälpa er. -Jag ber er!
Det är mitt liv.
Fula svin!
Ge hit den!
Ge hit!
Nej, för liten. Den måste väcka uppmärksamhet.
Något större kan få henne att välta.
Ni kan ha rätt. Jag får leta på annat håll.
Jag har precis det ni söker.
Är du helt från vettet?
Vet du vad straffet är för tjänare som klär sig över sin ställning?
-Fem dagar i stocken. -Erkänn att du hade gjort det för mig.
Skulle jag klä ut mig till hovman?
Strutta runt som adelsman? Vi två har aldrig varit vid hovet.
Då blir jag inte igenkänd. Ge mig klänningen så att jag kan gå.
De går aldrig på det. Du är för söt.
De går aldrig på en tjänare med 20 guldfranc heller.
Jag är Maurices enda hopp.
-Vad sa du till baronessan? -Jag plockar ängsblommor.
-Ser du henne, Gustave? -De köper en brosch.
Otroligt. Hon försummar gården och skyller sina skulder på oss.
Ändå låtsas hon vara stenrik.
Våga inte skratta nu. Jag kommer ut.
-Skorna är väl inte för stora? -Ingen kommer att se på dina fötter.
Så mycket tyg och ändå känner jag mig naken.
Ska du föreställa adelskvinna måste du ikläda dig rollen.
Du ser inte ner på någon.
-Jag är en tjänare i fin klänning. -Kom, vi måste göra något åt håret.
Tack!
-Henri, du lovade. -Jag vet. Jag ljög.
Jag tänkte se världen innan jag gav livet åt Gud och Frankrike.
-Varför stannade du då? -Jag saknar övertygelse.
Det är ni full av. Ni sa att det gällde livet.
Det gör det alltid med kvinnor.
Hon ler åt mig som om hon vet något jag inte vet.
Hon hade många hemligheter. Jag målade en av dem.
Signore da Vinci är inbjuden till slottet som hovmålare.
-Leonardo da Vinci? -Michelangelo målar ett tak i Rom.
-Jag är bara andra valet. -Jag har funnit min frälsning här.
Ni uppfann framtidstänkandet och min far är bakåtsträvandets kung.
-Få honom att se 1500-talet. -Kapten Laurent, kan ni tolka?
Prins Henri lider av ett arrangerat äktenskap - bland mycket annat.
Ers höghet!
Vilken underbar överraskning.
-Vad förskaffar oss den stora äran? -Jag lämnar tillbaka er häst.
-Har vi saknat den? -Ja, jag lånade den i morse.
Jag skrämde livet ur en av era tjänare. En ung kvinna...
-Med stark arm. -Hon är stum.
-Hon talade mycket kraftfullt. -Det kommer och går.
Men ers höghet är alltid välkommen att ta allt ni behagar.
Vänta på mig!
Mina damer...där är ni ju.
Ers höghet...
Tillåt mig presentera Marguerite Françoise Louise de Ghent.
-Och Jaqueline. -Det får ni gärna göra.
Förlåt mig, men ni verkar ha slagit ut i blom över en natt.
Vi ser verkligen fram emot att få fira er förlovning med er spanska ros.
Det har hänt mycket nytt ifråga om Spanien.
Det må jag säga, Marguerite, den där broschen är...väldigt tjusig.
Den här gamla saken? Prinsen är alltför vänlig.
Det nya som har hänt är väl alla till gagn?
Låt oss hoppas det. Adjö, mina damer.
Ur vägen för damen!
In med dig!
Gud, ge mig styrka.
Jag är här angående min tjänare där. Jag vill betala hans skuld.
-Han är köpt och betald. -Jag betalar 20 guldfranc.
Ni får mig för 20 guldfranc. Kör!
Släpp honom genast, annars går jag till kungen.
Kungen sålde honom. Nu är han Cartiers egendom.
Han är ingens egendom, ohövliga isterbuk.
Det är fel att kedja fast människor som lösöre. Släpp honom!
-Ur vägen! -Vågar ni ta er ton mot en dam?
Ers höghet...
Förlåt, ers majestät. Jag menade inget vanvördigt. Det är bara...
Jag lyder bara order. Jag ska köra tjuvarna till kusten.
En tjänare är ingen tjuv, och de som är tjuvar rår inte för det.
Inte det? För all del, upplys oss.
Om ni tillåter att ert folk går oskolade och inte lär sig hyfs-
-och sen bestraffar dem för de brott som skolningen disponerat dem för-
-får man väl säga att ni skapar tjuvar och sen bestraffar dem.
Där hör ni. Släpp honom.
-Men, ers majestät... -Jag sa åt er att släppa honom.
Ja, ers majestät.
-Jag trodde att jag såg mor din. -Möt mig vid bron.
Gör klar hästarna, vi ger oss av med en gång.
Tack, ers höghet.
-Har vi mötts? -Det tror jag inte, ers höghet.
Jag trodde att jag kände provinsens alla hovdamer.
-Jag besöker en kusin. -Vem?
-Min kusin. -Ni sa det. Vem är det?
Den enda kusin jag har.
Är ni blyg eller vägrar ni säga ert namn?
Nej...och jo.
Säg då vad er kusin heter så jag kan fråga henne om vem ni är.
Alla som kan citera Thomas More är värda den ansträngningen.
-Har prinsen läst "Utopia"? -Den var känslosam och trist.
Den simple bondens svåra situation tråkar ut mig.
-Då talar ni inte med många bönder. -Nej, naturligtvis inte.
Det är inget naturligt med det.
Ett land får sitt särdrag av landets "simpla bönder."
De är prinsens ben och är värda all respekt.
Tycker ni att jag är arrogant?
Ni gav en man livet åter, men såg ni ens åt de andra?
Jag ber er, ett namn. Vilket namn som helst.
Jag fruktar att det enda namn jag kan ge er-
-är comtessan Nicole de Lancret.
Så där ja. Det var väl inte så svårt?
-Henri! Du är tillbaka. -God dag, mor.
Kungen vill växla ett ord med dig. Flera ord, faktiskt.
Det brukar han vilja. Jag kommer strax in.
-Du får inte lämna slottet. -Är jag i husarrest?
Håna mig inte, jag är inte på humör. Och du gör som jag säger...
Skickar du mig till Amerika som en tjuv? Bara för ditt dumma kontrakt.
-Du är Frankrikes kronprins. -Och det är mitt liv.
Frans, sätt dig innan du får slag. Ni två, alltså... - Lilla gubben...
Du är av kunglig börd. Med det följer vissa skyldigheter.
Giftermål med helt okända människor har inte gjort någon här lycklig.
Du gifter dig med Gabriella. Annars får du med mig att göra.
Het olja eller sträckbänk?
Jag förvägrar dig rätten till kronan och lever sedan...i all evighet.
Bra. Då säger vi det. Jag vill inte ha den.
Han är din son!
-Någon här är illa ute... -Vad menar du?
Dumma flicka! Hur vågar du göra så mot mig och mot Marguerite?
Det är svekfullt och jag tillåter det inte i mitt hus!
-Vad har jag gjort? -Tänk, Danielle. Tänk efter nu.
-Prins Henri stal vår häst i morse. -Ja.
Det förklarar varför han lämnade tillbaka den i eftermiddags.
Hur vågar du låta honom överraska oss?
Var glad att Marguerite gjorde så fantastiskt bra ifrån sig.
-Hon och prinsen talade en hel del. -Ja, han tittar säkert in igen.
Jag vill veta precis vad som sades. Varje fras kan betyda tusen saker.
Han sa att du talade kraftfullt. Vad sa du?
Jag kallade honom tjuv, madame.
Jag kände inte igen honom.
Åh, Danielle... Stackars lilla bondflicka.
Vi får arbeta extra hårt så att huset är fläckfritt.
En kunglig rumpa får inte sitta på en smutsig stol. Nej, minsann.
-Vad gör han här? -Jag har arbetat av er...
...min skuld, madame. De sa att jag kunde gå hem.
Jaha... Gå och fånga en höna.
-Vem, kära du? -Comtessesan Nicole de Lancret.
Hon är kusin till... Jag vet inte. Du vet säkert vem hennes kusin är.
Det finns alltför många hovdamer för att jag ska minnas dem vid namn.
Varför frågar du?
Det var inget.
Till signore da Vincis ära tänker jag anordna en bal.
En maskeradbal. Och du och jag ska träffa en kompromiss.
Du kompromissa?
Är kärleken det du söker måste du hitta den före balen.
För vid midnatt om fem dagar-
-tillkännager du förlovningen med den flicka du vill ha-
-annars tillkännager jag din förlovning. Är vi överens?
-Hur blir det med ditt avtal då? -Du har större problem än jag.
Välj klokt, Henri.
Skilsmässa är något som bara förekommer i England.
Vad nytt om förlovningen?
Inställd. Enligt ryktet måste han hitta en brud före balkvällen.
Då har vi ont om tid. Jag behöver veta-
-vilka konkurrenterna är, allt han företar sig, hans program...
...och alla andra godbitar som du kan tänkas snappa upp.
Han spelar tennis med markisen av Limoges i morgon eftermiddag.
Tänk att en så fin hy...
...kan dölja sådan hänsynslöshet.
Jag har blivit rätt förtjust i våra små intriger. Det måste du veta.
Jag har en aning om det, ers nåd.
När min dotter är drottning kanske vi kan träffa en ny uppgörelse.
Tänk att få se dig utklädd till hovdam.
-Talandes som fin dam med prinsen. -Jag skällde snarare ut honom.
Hur kunde jag ge honom mors namn?
-Det förlåter jag mig aldrig. -Ja, du har sagt det...
-...hela dagen. -Det är lika sant nu som i morse.
Lilla vännen, han är kunglig. De föds på det viset.
Straffet för att vara förmögen är att man måste leva med de rika.
Han lär vara charmig när man lär känna honom.
Han och Marguerite förtjänar varann.
Säg inte så!
Den enda tron hon ska sitta på är den jag måste skura varje dag.
Vad är det för fel på den här? Henri älskar blått.
-50 andra flickor har samma färg. -Mycket bra, Marguerite.
Men den här är för liten.
-Då behöver du hårdare snörning. -Jag kan inte andas i den nu.
Kan man inte andas så kan man inte äta.
-Koncentrera dig nu. -Jag vet inte vad du vill ha.
Något som passar en drottning.
Kom, mina damer. Då vet jag precis.
-Men vi säger det inte till någon. -Jag älskar finurliga ränker.
Den som spar...han har.
Den är perfekt!
Titta på skorna. Var hittade du det här?
-Det är Danielles hemgift. -Askungen gift? Med sotaren då?
-Hon vill kanske ha den på balen. -Sen när bjuder hovet in ofrälse?
Nej, men hon är vår styvsyster och på inbjudan stod "husets damer"...
-Hon är inte av ädel börd. -Och ingen lägger märke till det.
Vems sida står du på, Jaqueline?
Vad gör ni?
Vi vädrar din klänning till maskeradbalen.
-Hennes klänning? Men ni sa ju... -För en ofrälse duger den väl.
Men se på den. Det är rena antikviteten.
Vill ni att jag ska följa med på en maskeradbal?
-Naturligtvis. -Jag vet inte vad jag ska säga.
Säga? Det sårar mig, Danielle, att du inte känner dig som min dotter.
-Jag menade bara... -Vi går som en enda stor familj.
Om du blir klar med dina arbetsuppgifter och uppför dig.
Vad är det med henne?
Hon vill inte att du följer med.
-Finns det bara en perfekt maka? -Ja, det tror jag.
Hur hittar man dem?
Och är det då den rätta eller tror man det bara?
Vad händer om hon inte dyker upp eller om man inte ser henne?
-Man lär sig att vara uppmärksam. -Låt oss då säga...
...att Gud skapar två människor som har turen att finna varann.
Men en av dem träffas av blixten. Är det slut sen?
Eller om man gifter sig med en ny, är hon eller den första den rätta?
Kan båda vara den rätta, fast man bara råkar möta den första först?
Eller ska den andra vara först?
Är allt en slump eller är vissa saker förutbestämda?
Du kan inte överlåta allt åt ödet. Hon har fullt upp och behöver hjälp.
-Vad är nu det här för projekt? -Vill du se om de fungerar?
Det ser ut att bli regn.
Signore da Vinci, gick det bra?
Jag låter Guds son gå på vattnet. Jag hade tur att snubbla på en ängel.
-Comtessan! -Ers höghet...
Akta. Det är väldigt halt just där.
Här. Tillåt mig.
Tack.
-Var är era tjänare? -Jag gav dem ledigt i dag.
Ledigt? Från livet?
Tröttnar ni aldrig på att alltid bli uppassad?
Jo, men det är tjänarens uppgift.
Tänk om jag kunde avfärda mina lika enkelt som ni era.
-Nu måste jag gå. -Ni är arg på mig. Erkänn det!
Jo, faktiskt. För ni försöker reta mig med er högfärd.
Ni är en vandrande motsägelse och det fängslar mig något oerhört.
-Jag? -Ni, ja.
Ni talar om utopiskt liv men lever som hovdam.
Ni äger all mark och känner ingen stolthet i att bruka den.
-Är inte det en motsägelse? -Först arrogant och nu utan stolthet?
Ni har allt men finner ingen glädje.
Ändå hånar ni dem som ser möjligheter i världen.
Hur bär ni er åt?
Att leva varje dag med så mycket lidelse. Är det inte arbetsamt?
Bara i ert sällskap. Varför tycker ni om att reta mig?
Varför inbjuder ni till det?
Danielle!
Förlåt, jag glömde bort tiden.
-Men vinden är perfekt! -Jag beklagar.
-Ser ni mig spela tennis i morgon? -Jag måste gå.
Varför gör hon så hela tiden?
Paulette, var är ljusstakarna? Vi ser knappt faten.
De är borta. Jag har letat överallt.
Målningen i hallen där uppe är borta. Vi har en tjuv i huset.
Behandlas jag så efter alla år tillsammans? Min makes ägodelar?
Jag håller inne er lön tills det stulna är återfunnet. Är det förstått?
Jag kanske ska skicka er till Amerika med de andra tjuvarna.
Prinsen gick till kungen och bad honom frige alla männen.
-Gjorde han? -Och nu enligt...
Enligt ett kungligt påbud måste alla som seglar kompenseras.
Kompenseras? Jag säger då det. Vad ska det bli av världen?
Vem är comtessan alla talar om?
Säkert tio hovdamer sa att prinsen ansträngde sig till det yttersta.
Vi tar reda på vem hon är och begraver henne.
-Ni ser väldigt bra ut, Marguerite. -Ers höghet får gärna titta.
Danielle de Barbarac... Du blir vackrare för varje vecka.
Ni ödslar med ert smicker, Le Pieu.
Synd att er jord är provinsens bästa och ändå så illa skött.
Vi har begränsade resurser. Vi gör så gott vi kan.
-Något jag kan göra? -Tala med baronessan och handla.
Jag tar det hellre med Danielle.
Jag är kanske dubbelt så gammal som du, men jag är välutrustad.
Som framgår av min egendom. Jag har alltid vurmat för arma satar.
Du behöver en rik välgörare. Jag behöver en eldig ung dam.
-Katrinplommon? -Nej.
Jag köper inget den här veckan. Kom ihåg att utan min givmildhet-
så hade inte er lilla gård funnits.
Så du ska nog vara väldigt försiktig.
Hemska karl. Hade han inte köpt en skäppa grönsaker var vecka-
-hade jag spottat på honom.
Här. Ni har aldrig smakat något så utsökt.
Våga inte ens tänka tanken.
-Var det gott? -Utsökt.
Det är syndigt gott. Vad kallas det?
Choklad. De spanska munkarna skickar stora bitar av det.
-Det här är våra tjänare. -Jaså? Jag vill gärna träffa dem.
God dag, mina damer.
Vad gör ni? Ska ni skrämma livet ur prinsen?
Vi blev bara förskräckta.
-Var det bara ni två? -Och hönan, ers höghet.
Vi måste verka för snabb förlovning.
Paris till julen. Kan du tänka dig?
Nej, det kan du nog inte.
Min mor var hård mot mig.
Hon lärde mig att renlighet är en dygd.
Jag fick tvätta ansiktet 20 gånger om dagen. Det var aldrig rent nog.
Jag har henne att tacka för allt.
Hon ville att jag skulle bli allt jag kunde bli.
Och här är jag nu - en baronessa...
Och Marguerite ska bli drottning.
Synd att du inte kände din mor.
Det måste finnas lite av henne i dig.
-Tänk om jag visste hur hon såg ut. -Vi får inte tycka synd om oss själva.
Hur illa det än är så kan det alltid bli värre.
Ja, madame.
Du är så otroligt lik far din.
Ibland ser jag hans blick i dina ögon.
Är det sant?
Nåja... Dina drag är så maskulina.
Och att bli uppfostrad av en man...
Inte konstigt att du är byggd för kroppsarbete.
Älskade ni min far?
Jag kände honom knappt.
Gå nu. Jag är trött.
Titta, Gustave, den svävar!
Varför så glad? Du får simma i gödsel om de gifter sig.
-Än sen? Det bryr jag mig inte om. -Du ljuger.
Prinsen blir din svåger och du får servera dem frukost på sängen.
De flyttar till slottet och jag får huset.
-Då blir det andra bullar av. -Du tycker om honom. Erkänn det.
Nej.
Så om du hade träffat honom igen, hade du...
Jag hade gått fram och sagt: "Ers höghet, min familj är er."
-"Ta med dem härifrån." -Bra. För nu kommer han hitåt.
Har du sett signore da Vinci? Vi skulle till klostret.
Da Vinci? Nej, ers höghet.
Var har du fått hans flygmaskin ifrån?
Från...comtessan de Lancret. Hon är en av hans vänner.
Känner du henne? Jag måste hitta henne, var bor hon?
Jag tror, ers höghet...
...att hon bor hos sin kusin. Baronessan Rodmilla de Ghent.
Det blir ett problem.
Men jag vet att hon är där, helt ensam-
-just i detta nu.
Utmärkt.
Fin målning.
Gustave! Din lille förrädare!
-Han tyckte om min målning. -Och han är på väg hem till mig.
Då är det väl bäst att du springer.
Paulette, Louise! Snabbt!
Ers höghet, vilken oväntad överraskning.
Men går comtessan inte i kyrkan?
Min tro kommer mer till sin rätt långt från de fanatiska massorna.
Ja, min fars edikt har tyvärr orsakat ett stort...fenomen.
Därför ska jag till klostret.
Franciskanerna har ett fint bibliotek. Ni tycker ju om att läsa-
-och vill kanske följa med.
Det är orättvist. Ni har funnit min svaghet, men jag känner inte er.
Jag trodde att det var uppenbart.
Kapten Laurent, jag behöver inte min häst eller er.
I dag är jag helt enkelt...Henri.
Prins Henri red iväg i morse. Inget vet vart han tog vägen.
Men jag tog med något som förgyller er dag.
Det är...
Elake, elake man.
-Det är så man kan gråta. -Välj en.
Jag kan lika lite välja en älsklingsstjärna på himlen.
Varför blir ni så rörd?
Det är nog för att far satt uppe och läste för mig på kvällarna.
Han var beroende av litteraturen och jag somnade till hans röst.
-Vad var det för böcker? -Om vetenskaperna, filosofi.
De påminner mig om honom. Han dog när jag var åtta.
"Utopia" var den sista boken han hade med hem.
Det förklarar varför ni citerar den.
Jag hade hellre hört hans röst igen än något annat ljud i hela världen.
Är något på tok?
Under alla mina år av studier-
-har ingen lärare visat sådan lidelse som ni har visat mig på två dagar.
Ni har mer övertygelse i ett minne än jag har i hela mitt väsen.
Om jag har sagt eller gjort något...
Nej, jag ber. Det är inte ni.
Skynda dig, Marguerite. Det är nu eller aldrig.
Ursäkta, ers majestät. Ni verkar ha tappat den här på vägen ut.
Kära nån.
Jag minns inte att jag satte på den.
Tack, mitt barn.
Inte många personer lämnar tillbaka sådana värdesaker.
Ers majestät är alltför storsint.
-Så vänligt. Vad heter hon? -Marguerite de Ghent.
Marguerite? Vi får talas vid i morgon. Ta med er mor.
Som ers majestät önskar.
Det här var väldigt pinsamt.
Vi återvänder till klostret med en gång.
-Och vi fortsätter till fots. -Det är en halv dags promenad.
Ärligt talat, ers höghet, var är er äventyrslust?
Om ni säger så...
Vi får inte bli alltför självsäkra. Varför var inte prinsen i kyrkan?
-Marguerite får göra allt. -Drottningen vet inte att du finns.
Marguerite gör det för vår skull. Du hjälper oss göra henne klar.
Snart rensar jag eldstaden med Danielle!
-Var är flickan? -Hon fångar kaniner med tänderna.
Ursäkta, men har ni flyttat den förgyllda spegeln i er sovkammare?
-Nej. Hur så? -Den är också borta.
Då drar jag det på era löner.
Sluta säga när saker försvinner. Annars får vi betala för att arbeta.
Tur att jag inte nämnde gobelängerna.
-Jag borde hitta hem till slottet. -Män stannar aldrig för riktmärken.
Där är det! Åt det hållet!
Varför är jag här och ni där uppe?
-Och i era underkläder. -Jag kunde inte klättra i klänningen.
Vad skulle hända med oss om ni bröt er kungliga nacke?
Ni simmar, klättrar och räddar era tjänare. Finns det något ni inte kan?
Flyga.
Vänd er nu om, så att jag kan klättra ner.
Nej, ni igen!
Stanna där uppe. Det är batalj på gång.
-Min fru tackar för de fina kläderna. -Ge mig min klänning!
Släpp henne. Det är mig ni är oense med.
Släpp henne.
Lämna genast tillbaka mina kläder.
Ni har berövat mig min eskort så jag kräver att få en häst.
Min sköna, ni får allt ni kan bära.
Lovar ni det?
Vid min zigenarheder lovar jag er allt ni kan bära.
Kom tillbaka, så får ni en häst!
Säg till så fort hon kommer. Förstått?
-Ni läser mina tankar, ers höghet. -De är lika suddiga som mina.
-Erkänner Frankrike sig besegrat? -Aldrig!
Mitt nästa val blir påse.
Det är er tur, och det är bäst att det är något bra.
Jag vill inte bli kung.
Men tänk på alla underbara saker ni kan göra för ert land och världen.
Men att dömas efter sin ställning och inte bli sedd för den man är...
-Ni anar inte hur olidligt det är. -Ni kan nog bli förvånad.
En zigenare utmålas sällan som något annat.
De döms efter ställning och inte för vilka de är.
Ni är av kunglig börd. Med det följer vissa skyldigheter.
Förlåt. Min mun löper iväg med mig.
Nej, kära ni. Det är er mun som har hypnotiserat mig.
Precis här. Jag vill inte väcka någon.
Ni räddade livet på mig. Där ute i skogen.
-Man gör vad man kan, min prins. -Henri.
Henri...
Nicole?
-Känner du till ruinen vid Amboise? -Ja.
Jag rider ofta dit för att få vara ifred.
-Vill du möta mig där i morgon? -Jag ska försöka.
Då väntar jag hela dagen.
Av med hans huvud...
Vakna. Vår son har något att berätta.
Jag vill bygga ett universitet med ett enormt bibliotek-
-där alla människor ska få studera.
Vem är ni och vad har ni gjort med vår son?
Och jag vill bjuda zigenarna på balen.
-Är du sjuk? -Nej!
-Jo... -Var var du?
-Jag gick vilse. -Du ljuger. Du döljer något för mig.
-Jag kräver att få veta vad det är. -Säg det så att jag får somna om.
Hur blir det då med vår frukost?
Du har två händer. Laga frukost själv.
Din lata lilla blodsugare!
Jaqueline, gå och koka lite vatten.
Jag? Koka vatten?
Jag visste det...!
Fröken? Skynda er in!
Se vem som hedrar oss med sin närvaro.
-Vad gör ni? -Jag provar min klänning.
Tror du att du får gå på balen efter morgonens uppträde?
Tror ni att era ränker ger er kronan?
Ni jagar kungligheter som villebråd!
Du är bara avundsjuk.
-Det här är min mors kläder. -Ja, och hon är död.
-Jag ska slita håret av dig! -Gör något, mor!
-Kom inte hit, för då! -Nej, Marguerite! Släpp boken.
-Ge mig skorna! -Släpp boken!
Tänk dig för, Danielle. Din fars bok eller din mors skor.
Men inget räddar dig från att få rejält med prygel.
Nej! Nej!
Nej, nej! Nej...
Det här var faktiskt ditt eget fel.
Först med frukosten och sen det hemska uppträdet där nere.
Jag vet inte vad som flugit i mig.
Jag glömmer aldrig hur Marguerite satte sig med fötterna i vädret.
Hon borde inte ha sagt så om din mor.
Tack.
Ni måste låta min läkare titta på det.
Tänk att ni räddade barnet från en skenande häst.
-Det var en modersinstinkt. -Jag beklagar att min son inte är här.
-Men han verkar ha försvunnit igen. -Igen?
Han var borta hela dagen i går och kom hem först i gryningen.
Det måste vara fantastiskt att vara så uthållig.
Ni kanske kan lösa gåtan åt mig. Känner ni comtessan de Lancret?
Hon bor hos sin kusin, men ingen verkar veta vem det är.
-Nicole de Lancret? -Ja.
Vad underbart. Jag började tro att hon var ett spöke.
Nej, jag är rädd att hon har hängt med i många år.
Och hon har bott hos oss. - Är det inte så, kära du?
Jo, naturligtvis. Vår...kusin.
Som du kallar Askungen.
Herregud, mitt barn... Mår ni bra?
Det var ett bi.
God dag.
-Mår du bra? -Jag är inte mig själv i dag.
Min hud är det enda som hindrar mig från att fara åt alla håll och kanter.
-Jag måste berätta en sak. -Och jag för dig.
Din bok. Du glömde den i vagnen i går.
-Ers höghet... -Henri.
Jag kan inte stanna länge, men jag var tvungen att träffa dig.
-Jag har mycket att berätta. -Kom. Jag vill visa dig en sak.
Jag lekte här som barn.
Min far brukade alltid dra sig undan hit före kriget.
Det är vackert.
Jag har mätt mitt liv efter träden.
Med början här och hela vägen upp.
Ändå växer de fortfarande. Så mycket liv kvar att leva.
Men jag föreställer mig det inte längre ensam.
Du gör det inte lättare.
Jag vågade inte somna av rädsla för att vakna och se att jag drömde.
I natt hade jag en uppenbarelse.
Jag trodde att jag måste bry mig om allt och då skulle bli galen-
-men nu har jag funnit min mening.
Det är ett projekt som inspirerats av dig.
Och jag känner mig så underbart...fri.
Det var inte jag.
Nicole, du är inte som någon annan hovdam jag har mött.
I morgon på balen ska jag låta världen få veta det.
Varför måste du vara så underbar?
Vad var det du ville berätta för mig?
Bara det att kvällen i går var mitt livs lyckligaste kväll.
-Jag måste gå. -Nicole?
Nej.
Hur kan du kalla din mor comtessa? Det är nästan lika absurt-
-som en prins som umgås en hel dag med en tjänare som sover hos svinen.
Störs ni mest av att jag är ofrälse eller konkurrent?
-Var är klänningen? -Jag vet inte vad ni menar.
Klänningen och skorna var i mitt rum i morse och nu är de borta.
-Jag vet att du har gömt dem. -Var har du gömt klänningen?
Var är ljusstakar, gobelänger och silver? Klänningen är kanske där.
Får vi klänningen?
Jag dör hellre tusen gånger än ser min mors klänning-
-på den där bortskämda och egoistiska kossan!
Det kanske vi kan ordna.
In med dig!
Gud nåde den som öppnar dörren.
Samla ihop allt vi kan sälja. Vi ska till staden i morgon.
-Det är bara en bal. -Och du går bara dit för maten.
Förlovad? Med en belgier?
-Jag är rädd för det. -Det måste vara ett missförstånd.
Hon reste med båt i eftermiddags.
Baronessan ville ogärna tala om det.
Inte konstigt efter sådana nyheter.
Om hon var trolovad borde hon banne mig ha sagt nåt.
-Hade du lyssnat? -Nej, jag hade...
Herregud... Hur kunde jag vara så blind?
Jag bedyrade henne min kärlek och hon försökte ta farväl.
Hon är stark som bevarar fattningen när du försöker stjäla hennes hjärta.
Ja. Och vilken klumpig tjuv jag var.
Snälla Henri.
Allt är bättre än Spanien.
-Berätta för prinsen vad som hänt. -Prinsen tar aldrig emot mig.
Du är hennes vän. Hon behöver din hjälp och prinsen väntar på henne.
Jag kan inte. Jag måste arbeta i kväll.
Gå till da Vinci. Han tar emot en målare.
Han är världens största konstnär. Jag kan lika gärna gå till Gud.
Var modig för en gångs skull i livet!
-Jag ville vara påfågel. -Hästen är ett av de ädlaste djuren.
-Då kan jag lika gärna dra vagnen. -Ja, om vi kommer dit fortare.
Jag söker signore da Vinci.
Signore da Vinci...
Ja?
Nej, fröken. Det går inte.
Tillåt mig.
-Lysande. -Det var genialiskt.
Jag går till historien som mannen som öppnade en dörr.
-Gustave, hur? -Prinsen väntar på dig.
Han väntar en som inte finns.
Jag heter Danielle de Barbarac och är tjänare.
Jag är en bondes oäkta son. Vad spelar det för roll?
-Jag lurade honom. -Prinsen kommer att förstå.
Vi måste göra dig klar för balen.
-Jag vill inte gå dit. -Då har baronessan vunnit.
Hur kan jag möta honom?
Han måste få höra sanningen från den han älskar.
En fågel kan älska en fisk, men var skulle de leva?
Då får jag göra vingar åt dig.
Kom nu, det är bråttom! - Louise, hämta klänningen!
-De sa att du ville tala med mig. -Ja, far, det ville jag.
Jo, Henri...
Det var nog orättvist att pressa dig så ifråga om äktenskapskontraktet.
Jag trodde att det var dags för förändringar i ditt liv.
Du verkar fara hit och dit. Och...
Jag ville bara säga att det här med universitetet är en lysande idé.
-Vi behöver inte tillkännage något. -Jag har fattat mitt beslut.
-Hon är rena mästerverket. -Hon är sin mor upp i dagen.
Nu tittar vi på dina målningar. I min ålder är nuet allt man har.
Vänta! Det är tradition.
Nu är det dags.
Vänner, ärade gäster.
Det är ett stort nöje för oss att denna festliga kväll-
-inte bara hedra signore da Vinci, som verkar ha försvunnit-
-utan också berätta om ett efterlängtat beslut. Så utan dröjsmål...
Andas. Andas bara.
Det är en ära att tillkännage vår son prins Henris förlovning med...
Ser man på... Vad har vi här då?
-Min mor sa att du skulle gifta dig. -Hon var felunderrättad.
Men jag måste säga en sak innan ett ord till yttras.
-Då är du inte förlovad? -Nej.
Jag höll på att göra mitt livs största misstag.
-Vem är hon? -Comtessan de Lancret, gissar jag.
Vem?
-Kom och hälsa. -Vi måste talas vid.
-Vad det än är så svarar jag ja. -Vänta!
Titta, jag bjöd in zigenarna.
-Vad gör du? -Jag gör dig till prinsessa.
Hur vågar du? - Hon är en bedragerska.
Hon heter Danielle de Barbarac och har varit min tjänare i tio år.
Tjänare? Är det något slags skämt?
-Ni står på farlig mark. -Fråga henne.
Hon är en ondskefull bedragerska och jag måste avslöja hennes bluff.
Förklara för dem vem du är. Säg det nu!
Buga inför prinsen, oförskämda skojare!
Herregud, det kan inte vara sant.
Nicole?
Nicole de Lancret var min mor. Jag är den hon säger.
Äpplet... Var det du?
-Jag kan förklara. -Ja, någon får banne mig förklara!
Först är du förlovad...
Och nu är du tjänare. Jag har hört nog.
Snälla Henri!
Titulera mig inte så informellt, madame.
Jag är prins av Frankrike.
Och ni är precis som de.
Danielle?
Danielle!
-Vad har du gjort? -Jag har skyldigheter som prins.
-Skitprat! -Du går för långt, gamling.
Vet du vad flickan gick igenom för att komma hit?
-Hon ljög för mig. -Hon kom för att säga sanningen.
-Och du kastade henne åt vargarna. -Vad vet du?!
Du bygger flygmaskiner och går på vatten, men vet inget om livet.
Jag vet att ett liv utan kärlek inte är något liv.
-Och kärlek utan tillit då? -Hon är din maka, Henri.
Jag är bara min kronas tjänare och jag har fattat mitt beslut.
Jag viker mig inte!
Då förtjänar du henne inte.
Jag har hört från säkert håll att före ditt pinsamma uppdykande-
-tänkte prinsen utse Marguerite till sin brud.
Visst är karlar nyckfulla?
Ena stunden reciterar de sonetter och i nästa är man återigen husa.
Fast jag har aldrig sett dig arbeta med sådan iver.
Vad får dig att tro att jag gör det för din skull?
-Värst vad vi var vresiga i dag. -Släpp fram mig.
-Det här var ditt eget fel. -Jag måste arbeta.
Låt de andra göra det.
Förstår du inte att du har vunnit?
Flytta till ditt slott och lämna oss ifred!
Du är inte längre mitt problem.
Är det vad jag är? Ditt "problem"?
Jag har gjort allt du bett mig om.
Ändå förvägrar du mig det enda jag har önskat.
-Och vad var det? -Vad tror du?
Du är den enda mor jag känt.
Har du ens under bråkdelen av ett ögonblick någonsin älskat mig?
Hur kan någon älska en sten i skon?
Danielle! Frun! Kom och titta, allt är tillbaka!
Monsieur Le Pieu... På klockslaget.
Allt är här. Ända ner till minsta ljusstake.
Fars böcker och tavlor? Sålde du dem till honom?
Ja, nu är de tillbaka. Kungen får inte tro att vi är utfattiga.
Tack, monsieur. Det här betyder allt för oss.
Jag är affärsman, Danielle, och inte filantrop.
-Nu förstår jag inte. -Du får inte distrahera prinsen här.
Baronessan och jag har träffat en uppgörelse.
Dig mot allt det här. Men jag tror att jag drar det längsta strået.
Madame, madame...
Jag vet precis hur det känns.
Och jag trodde att jag hade problem.
-Var är hon? -Baronessan?
Nic...Danielle.
Men hon har blivit såld.
Såld? Till vem?
Till Pierre Le Pieu. Precis efter maskeradbalen.
Låt ingen veta att vi har talat. Allt blir känt i sinom tid.
Kom, Laurent. Vi har mycket att göra.
Stig in.
Jag avskyr att se dig i bojor.
Jag tar av dem om du lovar att inte rymma igen.
-Jag har inga skäl att stanna. -Du tillhör mig nu.
Jag tillhör ingen. Allra minst dig.
Tänk om du kunde ta ny ställning till mitt förslag.
-Jag ruttnar hellre. -Jag hade en vacker häst som du.
Envis som du. Otroligt bångstyrig.
Den behövde också bara ridas in.
-Ni håller ert avstånd. -Du sa inte snälla.
-Snälla! -Jag kan hänga dig för det här.
-Inte om ni är död. -Jag älskar din glöd.
Min far var en duktig fäktare. Han har lärt upp mig.
Ge mig nyckeln, annars svär jag vid hans grav-
-att sprätta upp er från navel till näsa.
Er frihet, min sköna.
God dag.
-Vad gör du här? -Jag...
-Jag kom för att rädda dig. -Rädda mig?
En ofrälse?
Jag kom för att be om förlåtelse.
Jag erbjöd dig världen och svek ditt förtroende.
Danielle, jag ber!
-Säg det en gång till. -Förlåt mig.
Nej, det där då du sa mitt namn.
Danielle.
Du vill kanske hjälpa mig att hitta den här fantastiska skons ägarinna.
Var hittade du den?
Hon är min maka i alla avseenden.
Säg att jag inte har mist henne.
Skon tillhör en bonde, ers höghet.
Hon låtsades vara hovdam för att rädda livet på en man.
Jag vet. Och jag heter faktiskt Henri.
Jag knäböjer inför dig inte som prins, utan som förälskad man.
Men jag hade känt mig som kung-
-om du, Danielle de Barbarac-
-ville bli min hustru.
Hur skulle jag veta att han skulle fara ut där? Han skulle gifta sig.
Prinsen talade med dig. Vad sa han?
Jag vet inte, det gick så snabbt. Men jag tror att han sa:
"Rätt åt mig när jag väljer en utlänning framför er syster."
Det var ju bra. Vi kanske ska hålla honom på halster några dar.
Jag öppnar!
Hans majestät kung Frans ber om audiens-
-med baronessan Rodmilla de Ghent och hennes döttrar omedelbart.
-Har det hänt något? -Nej.
Kungen vill att ni kommer ståndsmässigt klädda.
Ståndsmässigt får det bli.
Baronessan...
Ljög ni eller ljög ni inte för Frankrikes drottning?
Välj era ord med omsorg, för det kan bli era sista.
En kvinna gör i stort sett vad som helst för sin dotter, eders majestäter.
-Jag lät mig kanske ryckas med. -Vad har du gjort, mor?!
Hon ljög för oss båda. Jag skäms över att kalla dig mor.
-Hur vågar du förråda mig?! -Ni ser vad jag måste stå ut med!
Tig, båda två! Är de alltid så här?
Värre, ers majestät.
Kära Jaqueline, jag vill inte tro att du är inblandad i det här.
Naturligtvis inte, mor. Jag är bara här för maten.
Baronessan de Ghent, ni är härmed fråntagen er titel.
Ni och er hemska dotter skickas till Amerika med första båt.
Om inte, som genom ett under, någon här talar till förmån för er.
Det verkar som om många var bortresta.
Jag talar till förmån för henne.
Hon är trots allt min styvmor.
Ers höghet...
Marguerite?
Jag tror inte att du har träffat min hustru.
Du ska veta att jag nu glömmer dig för att aldrig mer tänka på dig.
Men du kommer säkerligen att tänka på mig varje dag så länge du lever.
Hur länge kan det tänkas bli?
Allt jag begär, eders majestäter-
-är att ni är lika vänliga mot henne som hon har varit mot mig.
Först tvättar ni dukarna och sen servetterna. Flytta dem dit bort.
-Marguerite, du hörde vad hon sa. -Du också.
-Jo, men jag är arbetsledare. -Så fan heller! Du är också en nolla!
-Hur vågar du? Jag är av ädel börd. -Och du går mig på nerverna.
Nu arbetar ni.
Leonardo, den är jättefin.
Se den som en försenad bröllopsgåva, ers höghet.
-Vad är det? -Det är svårt att smälta "ers höghet".
Kunglig eller ej, så klår jag dig fortfarande.
Jag måste säga, Leonardo, för en man med din begåvning-
-är det inte alls likt henne.
Du ska vara charmig.
Och vi ska leva lyckliga i alla våra dar.
Vem har sagt det?
Vet du... Jag vet faktiskt inte.
Gammelfarmors mors porträtt hängde på universitetet till revolutionen.
Då hade sanningen om deras kärlek reducerats till en enkel saga.
Askungen och hennes prins levde lyckliga i alla sina dar-
-och saken är just den, mina herrar, att de levde.
Översättning: Thomas Jansson