на втората ми майка
Истанбул, 21 април 1995
Алесандро Гасман
Франческа Д`Алора
Халил Ергюн
Сериф Сезер
Алберто Молинари Зозо Толедо
Мадам! Мадам!
Осман! Осман! Осман!
Осман! Осман!
Какво е станало? Какво има?
Мадам е мъртва. Не можах да я събудя!
- Не диша, студена е! - Идвам! Идвам!
Мадам мъртва ли е?
Да, починала е в съня си.
- Гюлер? Гюлер! - Ида, ида. Какво става?
- Мадам е умряла. - Кога?
Х А М А М Турска баня
Рим - Посолство на Турция 1996
- Здравей, Нели. - Добър вечер, госпожо.
Би ли поставила тези в хладилника, ако обичаш?
- Г-на Паоло също ли ще дойде? - Да, маса за трима.
Взе ли си душ?
- Защо толкова късно? - Бях с любовника си.
- Ела с мен в банята. - Хайде!
- Подай ми балсама. - Той е там.
- Подай ми балсама. - Той е там ти казах.
Ела тук.
Ще ме придружиш ли до Неапол утре ?
Има голяма разпродажба на аксесоари. Може да е интересно.
За мен е добре, тъй като ще свърша рано сутринта.
Наистина ли трябва да отидеш утре?
Кой ще премери апартамента?
- Кой апартамент? - Оня на булевард Джубонари.
- Трябва спешно да отида в Неапол. - Тогава ще отидеш сама.
Не, ще отида с Паоло и това е...
- ...така че няма да те видя цял ден. - Не го казвай по този начин.
По-добре ли да го кажа? Заминавам с Паоло в Нeапол.
Така е още по зле.
Чета вестник и те вбесявам, ям бързо и те вбесявам, ...
почиствам и те вбесявам. Какво искаш? Какво искаш от мен?
- Искаш ли да знаеш истината? - Нека да чуем истината...
Не понасяш факта, че се справям по-добре от теб.
Ти си луда, имаш нужда от помощ, Марта. Трябва да се лекуваш.
Не, имам нужда да се махна, колкото възможно по-надалеч.
- Неапол не е чак толкова далеч. - Не ме вбесявай! Престани вече!
Не забравяй да изгладиш блузите!
Франческо, още ли си тук?
Тъкмо тръгвах.
Знаеш ли от кога го няма?
Стори ми се, че го чух.
То липсва от шест месеца и ти още мислиш, че го чуваш?
Ще ми кажеш ли защо това е толкова важно?
Ако имаш нужда от почивка, отиди с Паоло.
- Знаеш, че той не може да дойде. - Права си, забравих.
Но и аз няма как да дойда, трябва да проследя онова нещо с Кассара...
- Паоло и аз можем да се справим. - Няма начин...
Аз получих работата, аз имам контактите, аз се оправям с работниците.
Ти винаги правиш всичко сам. Довери ни се, поне веднъж!
Как бих могъл, с цялата работа, която все още не е свършена?
Таваните дори не са започнати още.
Ало.
- Не могат да свършат за две седмици. - Ще ти звънна.
- Кой беше? - Валерия.
- Пак? - Това, обаче,
е тристранен бизнес, ти не си самичък.
И това е твоето семейство: ти трябва да отидеш в Турция.
Моето семейство? Аз дори не познавах леля си!
Но тя остави къщата на теб, не на мен - тогава защо аз трябва да отида и да я продам?
Ти не ми вярваш тук, но си готов да ме изпратиш в страна, която не познавам?
По-добре е мъж да отиде. Мъжете са по-уважавани там.
Престани с глупостите и признай, че не искаш да ми помогнеш!
- Не ми повишавай тон. - Тогава слушай, какво ти говоря.
Режисьор: Ферзан Йозпетек
Колко е хубава тази червеноскосата.
Аз съм бик, обичам червеното.
Италианците са много трудни.
Определено, най-трудните...
- Кажи, Зозо, кой е купувача? - Една богата жена, една добра жена.
Утре ще говоря с тази госпожа.
- И тогава ще подпишем договора - Като е утре, тогава за какво е тази вечер?
Сервитьор? Ела тук, ако обичаш!
Защо се срещаме тази вечер?
Да се сприятелим е тази вечер. Да се опознаем по-добре. Ясно?
Това е Турция. Не е Италия. В Турция не е много лесно. Не както в Италия.
Но утре ще сключим сделката, нали?
Да, утре ще поговоря с дамата
и след това ще ти разкажа всичко.
Зозо, трябва да се върна възможно най-скоро.
Утре сутринта ще подготвя договора
така че ще можеш да заминеш след ден. - Добре.
Тази дама харесва ли ти? Тя може да пее италиански песни!
Точно от това имам нужда!
- Италианец сте, нали? - Да.
Много италианци отсядат тук, известни хора, важни хора.
Видели ли сте табелките с имената по вратите?
Грета Гарбо, Уинстън Чърчил, Агата Кристи...
са отсядали в този хотел, а и известни италианци:
Кралят на Италия - Крал Виторио, Енрико Ферми..
- Тото Котуньо... - Лека нощ.
Лека нощ, г-н Троцки.
Ало? Да, аз съм.
Здравейте. Извън града съм,
обадете се в офиса и си уредете среща за следващата седмица.
Довиждане.
- Извинете, не разбирам. - Помогнете ми, моля Ви!
Много е горещо, имам нужда от нещо за пиене.
Елате с мен, ще Ви помогна.
- Благодаря Ви, младежо. - Няма за какво.
Много сте любезен.
- Какво става? - Уморен, уморен...
- Искате ли да поседнете тук? - Не.
Ето там, моля. Ето там.
- Добре ли сте? - Да. Добре съм.
- Почти стигнахме. - Благодаря Ви.
- Много сте любезен. - Няма за какво.
Най после стигнахме до хамама, както казваме.
- Мога ли да получа чаша вода, моля? - Разбира се, господине.
Малко ми е замаяно.
Ако не беше този чужденец тук...
- Някога били ли сте в хамам? - Не, никога.
Тогава трябва непременно... Благодаря.
...да се възползвате от възможността.
Много сте мил, но съм твърде зает.
Но трябва да го направите.
Абсолютно, уважаеми.
- Всичко готово ли е, дете мое? - Да.
- Това договорът ли е? - Готов за подпис.
Освен един малък детайл.
- Какъв? - Няма сума за имота и за капаро.
- Знаеш, че не разполагам с никакво време! - Какво да направя?Дамата не е тук.
Обзавеждането е старо...
...може би трябва да намалиш цената.
Зозо, дамата не е тук, искат да намаля цената,
а аз искам да си тръгвам. Какво предлагат?
Зозо е добър. Погледни, договорът е написан на италиански.
- Добър съм, нали? - Няма посочена цена.
Изисква уточнение. Хамамът е стар.
- Говори с дамата. - За какво да разговарям?
Те знаеха предварително, че е стара сграда!
- Как я нарече? - Хамам.
Не си ми казвал до сега, че е турска баня.
"Хамам" означава турска баня.
Знам, но защо не се ми казал досега?
В Истанбул имаше много хамами, големи, атрактивни.
Сега всичко отмина, хамамите вече не са така популярни.
Виж какво пише.
Това е хамама на огледалния Султан.
- Султанът на огледалата. - Да...на огледалата.
Последвай ме.
- Здравей Зозо, как си? - Здравейте г-жо Мине.
- Здравей. - Здравейте.
Има ли някой в къщи? Баща ти тука ли е?
Само за момент.
- Здравейте, г-н Осман. - Здравей, Зозо.
Това е собственика на хамама. Може ли да получим ключовете?
Влезте.
- Нещо за пиене? - Не, благодаря.
- Човекът иска да продава. - Фисун, донеси малко айран.
- Значи, Вие сте Франческо. - Да, аз съм.
Идва от Италия за да продаде хамама.
- Вече прие едно предложение. - Благодаря Ви.
Няма съмнение.
- Това е дъщеря ми Фисун. - Благодаря ти, дете!
- Здравейте! Франческо. - Здравейте.
- Ами, искаш ли да видиш хамама? - Да, ако е възможно, да.
- Набързо, че и ние бързаме. - Млъкни, Зозо, млъкни!
Ела, ще ти го покажа.
- Аз ще остана тук. Нали разбрахте? -Да, Зозо.
Винаги сме използвали този проход.
Никой не е бил тук, откакто мадам почина.
Мога ли да го задържа?
Да, разбира се.
Какво пък искаш сега, Зозо?
Аз съм живяла тук, откакто се ожених, децата ми са родени тук.
- Ясно ли ти е? - Разбрах.
Не, ти не разбираш нищо.
Излезте от тази дупка, преместете се в нов квартал.
Ако не напуснеш веднага, аз сама ще те изритам!
- Перан, това е племенника на мадам. - Тихо Осман, този глупак тук ме вбесява.
Франческо?
Ти си племенника на мадам?
Съжалявам. Мадам често говореше за теб.
Предложихте ли му нещо?
- Моля, седни. Ще направя кафе. - Не, благодаря.
Има много вещи на мадам Анита.
- Какво да правим с тях? -Не знам.
- Аз си тръгвам след няколко дни. - Това са вехти неща.
Казах ни, те са продали всичко, останали са само вехториите.
Казваш, че сме продали нещата на мадам?
Ние не сме крадци! Ще го убия този!
Зозо, да не започваме с това.
Съжалявам за скандала. Кога искаш да видиш нещата на мадам?
Колкото се може по-скоро. Аз трябва да си тръгна.
- Заповядай на вечеря тази вечер. - Не, той ще вечеря с мен!
Ще вечеряш с нас и това е всичко!
Добре, довечера.
- Франческо е тук. - Добър вечер.
Извинете, само за минута.
- Благодаря ви, не трябваше. - Няма за какво.
- Осман, покажи му къщата, докато приготвя. - Аз ще го направя.
Мадам спеше тук последната година.
И тук ли почина?
Вътре са нещата на мадам.
Здравей Мемо, това е Франческо, племенника на мадам.
- Това е брат ми. - Здравей. Аз съм Мехмет, или просто Мемо.
- Франческо, още малко? - Не, достатъчно.
Добър апетит.
Осман, момчето не хапна нищо. Може би не му хареса.
- Не харесваш ли храната ни? - Харесвам я, но ми дойде твърде много.
Не, ти хапна толкова малко...
Вземи си още от това.
Остави го. Нека си взима от каквото си иска.
О, не, не отново. Осман, трябва да направиш нещо.
Какво мога да направя, скъпа?
- Как е баща ти? - Той почина.
Съжалявам, знаехме за майка ти, но не и за баща ти.
Станаха вече 2 години.
Виждаш ли, Осман, починал е една година преди мадам.
- Женен ли си? - Да, с жена ми работим заедно.
- С какво се занимаваш? - Имаме художествено студио,
организираме изложби и осъществяваме интериорен дизайн.
- Тя също е архитект. - O, разбирам.
Имате ли деца?
Мамо, това е разпит!
- Моля да ни извиниш, любопитни сме. - Не, ти си любопитна!
Извинете.
Ало?
- Доктор Ди Матиа? - Да, на телефона.
Обаждах се за оная работа... - Извинете, сега не е удобно...
- Ще ви се обадя утре сутринта. - Добре. Дочуване.
До скоро. ..Съжалявам.
А защо не поддържахте хамама работещ след смъртта на леля?
Когато мадам се разболя, хамамът вече почти не работеше.
Ние всички си имахме работа,
а и никой не идваше тук повече.
Времената се променят.
Там където седиш сега,
седеше мадам.
След ядене, тя си приготвяше цигара
и ни учеше на италиански.
Ти ни напомняш на нея.
В последните десет години тя продаде много неща.
Поставяше цигарата си там и и пушеше през мундщука.
Колко странно.
Това е баща ми.
А това съм аз.
- Мога ли да погледна? - Това съм аз.
Няма много вещи: книги, дрехи,
плетени покривки за маса, аксесоари...
Не продавай всичко. Задръж някои неща.
Всъщност, това смятах да направя.
- Как върви апартамента? - Добре.
Трябва да го завършим следващата седмица.
Мислиш ли, че ще се справиш сама?
Да, не се тревожи.
Кога ще сключиш сделката?
Не знам.
Адвокатът ми губи много време.
Иска да ме умори за да ме накара да намаля цената.
Сега ми казва, че трябва да имам сертификат от Министерството на Културата
защото турската баня е част от културно художественото наследство.
Видя ли? Нещата се усложниха.
Представи си, ако аз бях отишла! Доволна съм, че не го направих!
"Върнато на изпращача"
Франческо, чаят е готов.
-Идвам. - Намери ли го?
Не, не е тук.
Може би аз знам, къде е.
Скъпа сестро,
Напуснах с буца заседнала в гърлото ми и тя още е там.
Знаех, че никога няма да се върна.
Ще ми се да не се бяхме разделяли така неприятно ,
но ти така пожела и аз те разбирам.
Надявам се поне да прочетеш това писмо,
и може би някой ден, когато ядът ти премине,
ще ми отговориш.
Истанбул е това, което търсех.
Тук съм само от седмица и той вече спира дъха ми ...
Изгубих толкова време преди да пристигна тук!
Имам чувството, че градът ме е чакал,
търпеливо, докато аз преследвах един уморителен и безполезен живот.
Нещата тук текат по-бавно е по-безболезнено.
Лекият бриз разтваря тревогите ми
и кара тялото ми да вибрира.
Най-накрая имам чувството, че започвам нов живот.
Срещнах я на един коктейл в посолството.
Никога не ми е казвала, как е дошла в Истанбул.
Беше красива. А беше и много висока, също като теб.
Тя говореше и говореше. Беше удоволствие да я слушаш.
Казаха ми че е била любовница на Назъм Хикмет - поета.
Виждаш ли тази картина?
Красива я, забелязах я още като влизах.
Е, не е чак много красива, но той й я е подарил.
А Анита ми я даде малко преди да почине.
Тя имаше ценни картини, но ги продаде всички, за да плати на кредиторите си.
Имаше ли много дългове?
Парите, които съпругът й й остави бързо свършиха,
а турските бани вече бяха излезли от мода.
- Беше ли омъжена? - Да, беше.
За Ендер, царя на кафето. Разделиха се след 20 дни.
"Ендер" означава "рядък" на турски.
Той беше доста екстравагантен човек.
След развода, Анита инвестира
част от парите, които получи от съпруга си в хамама.
Много "ендер" нещо за жена по това време.
Старите времена са най-добрите времена...
Гледайки на живота си, аз го виждам като дълга ваканция,
и се усещам, че гледам назад с часове като някой глупак.
Още коняк?
Не, благодаря.
Леля ми някога говорила ли е с Вас за майка ми?
Тя мразеше да говори за миналото си, но мисля, че
- е била много привързана към нея. - А за мен?
- Някога говорила ли е за мен? - Да.
Знаех, че иска да ти остави хамама,
но реши окончателно след смъртта на майка ти.
Продаде ли го вече?
- Все още не. - Какво чакаш?
- Губят ми много от времето. - Внимавай с тези хора.
Направи бърза продажба и си тръгвай.
- Анита някога говорила ли е за баща ми? - Не.
Съжалявам за този сертификат, не зная къде може да е.
Искам да оставя ценните вещи на леля ми на вас.
Трябва ти да ги задържиш, тя искаше да са твои.
- Не, вие сте били нейното семейство. - Не казвай това, защото...
Какво искаше да кажеш?
...защото ние имаме своите спомени от мадам, а ти нямаш.
Утре ще се срещна с купувача, утре следобед.
Бил ли си някога в хамам?
Не.
Тя дойде да ме вземе, трябва да съм бил шестгодишен.
Помня, че бях изплашен.
Аз не исках, тя се смееше.
Беше ме прегърнала здраво.
Бяхме сами в хамама. Тя започна да ме къпе.
Изпитах удоволствие
и все още мога да помириша аромата на сапуна,
миризмата на парата и топлината.
После заспах в ръцете й.
Тя галеше главата ми повтаряйки: "Ти си моето дете"
Тя ме научи на хамам,
тя ме научи да обичам всичко,
на традицията,
научи ме как да къпя, как да правя масаж
и да отпускам плътта,
за да олекне душата
Вярно ли е, че туркините се бръснат напълно?
- Имаш предвид отпред? - Да.
Повечето го правят.
Съжалявам, че закъсняхме. Попаднахме в задръстване.
- Къде е сертификата? - Той не можа да го открие.
Много добре. Съгласни ли сте с цената?
- Да, мадам. - Извадете договора.
Дайте го на госпожата, моля.
Госпожице, поканете нотариуса, моля.
Г-жа Филиз изкупува целия квартал, за да изгради търговски център,
хотели, ресторанти, супермаркет и тенис кортове.
Зозо, имам друга среща след 15 минути.
Моля, документа.
- Мелике? Мелике? - Какво има, Перан?
Зозо е измамник, лъжец!
Той иска да продадем къщите си за да построят търговски център!
- Но това няма да им се размине! - Никога не ми е казвал такова нещо!
Племенника на мадам ни каза! Той не иска да продава вече!
- Моят съпруг също не е сигурен. - Пусни дума, чуваш ли?
Добре, приятелко. Хатиче!
- Какво искаш? - Разбра ли, какво е намислил Зозо?
Днес имам среща с него, за да подпиша документите.
Моля те, не отивай. Ние няма да продаваме!
Перан иска всички да се съберем у тях.
Казах на съпруга си! Чакай, слизам долу!
Перан, чакам вече повече от час. Закъснявам.
Стой мирна, ще стане чудесно! Отпусни раменете, ей сега се връщам.
Браво, постъпи правилно!
Перан, внимавай. Търсиш си белята. Те са опасни.
Последвай примера му. Ти си смел мъж.
- Здравей, Марта? Аз съм. - Най-накрая!
Опитвах се да се свържа с теб през целия ден.
- Защо си си изключил телефона? - Забравих го в хотела.
Случи се нещо страхотно.
Една фирма се мести в Рим. Паоло се свърза с тях вчера.
Те искат да обзаведем офисите им в една пет етажна сграда.
- Ще имаме работа за месеци напред. - Аз мисля, че също ще имам много работа тук.
- Не искат да я купят ли? - Не, аз не искам да я продавам.
Искам да се постарая да реставрирам турската баня.
За да я продадеш по-изгодно?
Може би, все още не знам.
Чаша.
- Чаша. - Правилно, чаша.
Хареса ли ти нашата турска закуска?
Добре ли спа? Тук е много тихо през нощта.
Направих малко смокиново сладко, опитай...
Мамо, той не те разбира!
Ако продължаваш да го учиш по една дума на ден, той никога няма да го научи.
Скъпа сестро,
първото писмо, което ти изпратих се върна днес.
Ти дори не си го отваряла.
Аз няма да изпратя нито това, нито другите,
но имам нужда да ти пиша,
защото това е единствения начин да се чувствам близо до теб.
Намерих стар хамам, в центъра на града.
Амортизиран е, но има стил.
Не струва много и реших да го купя.
Искам да отворя банята, "хамама", както му казват тук.
Харесва ми идеята да създам развлечение само за мъже
Ще бъда първата западна жена-съдържателка
в този патриархален град
и ще мога тайничко да наблюдавам частните мъжки удоволствие.
"Хамамите" са странни места,
където заедно с телата се отпуска и морала.
Имам много приятели, които биха били много благодарни,
ако им предложа дискретен и удобен подслон
за някои прищевки. А както знаеш,,
не мога да устоя да не правя мъжете щастливи.
Ще отнеме много време и труд,
но мисля, че си заслужава.
Считам го за принос към този град,
който е толкова щедър към една италианска авантюристка.
- Ало? - Здравей, Нели, Франческо е.
Здравейте, господине, как сте?
- Добре съм. Госпожата в къщи ли е? - Тя отиде до Милано по работа.
Не вдигай телефона. Ще оставя съобщение на секретаря.
Разбра ли? Довиждане.
Не сме си в къщи. Моля, оставате съобщение след сигнала. Благодаря!
Марта, Франческо съм.
Запиши номера на тази сметка. Имам нужда да ми изпратиш пари в брой.
Мемо, ти ми възложи най-трудната работа.
Трябва да оправим вратата за да помогнем на работниците,,
но се нуждаем от още някои инструменти.
Остави ме на мира или ще си го направиш сам.
Момчета, за да почистите тази статуя трябва...
- Здравей, Зозо. - Здравейте, г-н Франческо.
- Защо си тук? - Мога ли да говоря с теб?
- Можем да говорим тук. - Може ли да говорим някъде лично?
- Какво има? - Тази госпожа е опасна.
- Защо? - Страхувам се. Тя е трудна жена.
Продай хамама.
- Тази жена е трудна. - Няма проблем.
Има, защото съм уплашен . Много уплашен.
- Ще говорим друг път. - Тази госпожа е проблем.
- Продай хамама. - Трябва да се връщам на работа.
Продай хамама. Тази госпожа е опасна. Разбра ли?
Благодаря, Зозо. Довиждане. Довиждане.
Франческо? Франческо?
-Добро утро. - Добро утро. Закуската е готова.
Здрасти, аз съм. Четвъртък е, 8 часа. Ти никога не си на линия.
Парите пристигнаха и работата напредва.
Надявам се, че си добре.
Ще ти оставя номер, на който можеш да ми звъннеш по обяд:
212-77.12.32.44
Добра идея за смениш съобщението на, секретаря. Твоят глас е по-хубав. Дочуване.
Тази турска баня стана моето царство.
Тя е изцяло мое творение, до най-малкия детайл.
И толкова се гордея с това...
Отначало беше трудно:
Жената тук трябва да работи два пъти повече, отколкото в Европа за наполовина
по-малка надница, но сега вече имам известна репутация и много приятели.
Моят хамам се превърна в институция в Истанбул.
Много хора идват отдалеч, само за да го посетят.
Клиентите ми говорят с мен и ми се доверяват.
Те се отнасят като с равна.
Понякога е забавно да се скрия и да ги наблюдавам
как се забавляват един с друг среда парата
За тези почитаеми бащи и глави на семейства
вече знам много неща,
че те ме уважават много повече от колкото техните свети майки.
Ще се видим по-късно.
- Довиждане. - Довиждане.
Какво режете!
Брат ти също беше обрязан. Сега си истински мъж.
Истинските мъже не плачат. Готово.
- Бог да те благослови. - Бог да те благослови.
Е? Защо е тази изненада?
- Защо, проблем ли е? - Не, никак даже.
Имах нужда от почивка,
а ти беше надалеч.
Бях наистина зает, проблеми с работата, знаеш как е.
- Много ли остава още? - Не, почти е готова.
Откриването е след няколко седмици, щях да ти кажа.
Значи реши да останеш?
Ами.. все още не знам.
Ще ти хареса у Османови. Те са наистина мили.
По скоро бих била в хотел, тук съм само за няколко дни.
- И колата ли наследи? - Тази ли кола?
- Не, купих я от Халил. - От кого?
Един приятел.
Можете ли да ми кажете къде е пътя за Едрине?
Не съм оттук.
- Вече говориш турски? - Е, старая се да ме разбират.
Вписа се, а?
- Най-накрая! Закъсняхте. - Самолетът...
Добре дошла. Радваме се да те приемем в дома си.
Това е Перан, а това е Фисун.
- Перан, това жена му ли е? - Да.
Много е слаба.
Захващай се с готвенето и си гледай твоята си работа!
- Какво каза момичето? - Че вечерята е почти готова.
Да отиваме тогава.
- Не говориш ли италиански? - Малко, но не много добре.
Съжалявам, че закъснях,, но имах много работа.
- Здравейте, аз съм Мехмет. - Здравей.
Приятно ми е.
Ядохме толкова много! Как можеш да останеш слаб?
Е? Какво мислиш за тях?
Симпатични, мили...
Толкова са любопитни за теб...
- Но Фусун... - Фисун.
- Красива е. С какво се занимава? - Студентка е.
Много е умна.
Ако искаш да се разходиш из града тя може да те разведе.
- Не, предпочитам да го направя сама. - Мехмет е пък оператор,
в частна телевизионна мрежа.
- Утре работиш ли? - Да.
Виждаш какво има още да се свърши...
И ти сигурно си уморена, с полета и...всичко останало.
Предполагам...
Лека нощ.
Марта?
Да?
- Закуската е готова, ако искаш. - Къде е Франческо?
- На работа. - Идвам.
- Добро утро, Перан. - Добро утро.
Седни да закусиш. Ще затопля малко кашкавала.
- Аз никога не закусвам... - То си личи. Не говори, ами сядай.
- Значи не искаш да те разведа? - Не, няма нужда. Благодаря.
- Тръгвам. - Не закъснявай.
Това е много добро.
Достатъчно, моля.
Той се е променил. На летището едвам го познах.
- Говори ли с него? - Все още не.
- Какво чакаш? - Паоло, не ме пришпорвай.
И двамата бяхме изморени, ще говоря с него довечера.
Добре. Кога ще ми се обадиш отново?
- Ще ти се обадя утре в студиото. - Добре.
- Довиждане. - Довиждане.
- Осман, къде отиваш? - Излизам с приятели.
Излизаш всяка вечер.
Не крещи. Трябва ли да ти искам разрешение?
Да, писна ми от приятелите ти.
И ми писна от клюкарстването на клиентите ти.
Ако не шиех, как щяхме да се оправяме?
Господ ще те накаже. Съжалявам, Марта. Съжалявам.
Ти си неговото наказание.
Не закъснявай много.
Марта, направи така.
- Нека да поразходим Марта. - Искаш ли да излезем?
- Да, но... - Можем да го направим и утре...
- Добре, утре. - Фисун, ще разчистиш ли?
Ще ти помогна.
Готово е .
Виж...
Страдание.
Тук можеш да видиш как страданието те разяжда.
То затваря вратите пред теб.
Донесла си това страдание от Италия.
- Виждам две тук. - Лека нощ, ще си лягам.
Два часа, два дни, два месеца, две години...
или двама мъже.
След това - спокойствие.
Имаш странно отношение към работата и парите.
Докосваш се до много пари, но те те отвращават.
Не точно "отвращават", но...
Ти още не знаеш, но ще настъпи голама промяна.
- От какво е това сладко? - От портокали.
Защо не правиш сладко от сливи?
Ще направя, когато намеря сливи.
Добро утро, Марта. Рано си станала.
- Сядай. - Не се притеснявай. Ще си взема.
- Аз ще ти сервирам. - Перан...
Остави я на спокойствие. Тя трябва да се чувства като у дома си.
Трябва да ти кажа нещо.
Дундар и аз искаме да се оженим.
- Но ти не го харесваш! - Промених си мнението.
Това е добра новина.
Дундар е добро момче и Фисун е на точната възраст.
Ако искате да се ожените, трябва да е по любов
- Не трябва да има други причини. - Перан, престани.
Трябва да сме щастливи, че тя иска да се ожени за сериозно момче.
Тя е почти на двадесет, не искам да пропускаме възможността!
Тази вечер ще отидем на вечеря да отпразнуваме това заедно.
В този случай, "бардак".
Бардак. (чаша)
Тръгвам. До скоро.
- Трябва да говоря с теб. - Може ли да говорим довечера?
Имам много работа. До довечера.
Паоло? Вдигни телефона. Къде, по дяволите, си?
Ще го накарам да подпише документите днес и ще си запазя полет за утре.
Ще ти се обадя отново за подробностите. Моля те, бъди си в къщи тази вечер.
Довиждане.
Много съм щастлива да съм с вас тази вечер.
За Фисун! Тост.
Съжалявам, Марта, но всички говорят турски.
Фисун няма нужда да работи. Тя ще учи и ще се оправя с къщата.
За всички семейни двойки!
Франческо, би ли казал на сервитьора че виното свърши?
Още малко вино, ако обичате.
- Как е колата? - Видял си я?
Искам да вдигна още един тост.
За всички влюбени.
Това е американско ястие, върви добре с ракията.
Приготвя се от риба тон и соя. Опитай, ще ти хареса.
Откога се познавате?
Аз се чукам с Паоло от две години.
За какво е тоста?
Навсякъде.
В къщи, в офиса,в колата, в асансьор, на стълбите...
За какво говориш?
Веднъж го направихме в твоята кола. Беше велико.
- Хайде да излезем навън да говорим. - Искам да остана тук.
Аз тръгвам. Ти постъпи както искаш.
Къде отиваш? Не съм свършила!
Къде отиваш? Бягаш, а?
Не можа ли да намериш по-подходящ момент?
- Ти ме унижи! - Не давам и пет пари за тях!
На мен ми пука за тях. Те бяха много мили.
- Можеше да покажеш малко повече уважение. - Можех да покажа и по-малко...
...като им разкажа половината от това, което видях снощи в турската баня.
И в Рим ли правеше това?
- Правеше ли го? Отговори ми! - Не!
Значи тука започна!
Мъчех да се свържа с теб по телефона,
имах нужда да разговаряме, бях объркан, но теб те нямаше.
Аз съм тук от три дни и изцяло на твое разположение,
но ти ме избягваше.
Но това няма значение, дойдох тук, за да те напусна.
- Радвам се, че мога да ти услужа. - Задник!
Дойде в Истанбул да ми откъснеш топките ли?
Ти си си все същия.
Цялото това спокойствие, любезността... Г-н Добро Момче...
Няма да се вържа, и пет пари не даваш за Турция,
- Ти пък какво знаеш? - или дори за леля си...
...или за турската баня. Познавам те твърде добре.
- Знаеш ли каква е истината? - Не. Обясни ми я.
Ти използваш ситуацията, искаше да се позабавляваш
и да правиш тук това, което се страхуваше да правиш в Рим!
Как смееш да ме съдиш?
А какво ще кажеш за глупостите, които ми наговаряше, когато излизаше с Паоло?
Как можеше да се преструваш така цели две години?
Беше лесно, идваше ми отвътре.
Те беше непоносим, винаги безупречен!
И дяволски добрият ти вкус!
Мислиш ли преди да говориш или си замаяна от алкохола?
- Ти дори не можеш да обсъждаш нещата. - Аз и не искам.
- Искам просто да свърши, идиот такъв! - Да свършваме тогава!
Остави ме сам!
Донесох някои документи, за да ги подпишеш.
- Колкото по-скоро, толкова по-добре. - Само секунда.
- Добре. - Благодаря.
Писалка?
- Къде да подпиша? - Долу вляво и на двете страници.
Беше нетърпелив, а?
Обади се на Паоло и му кажи, че всичко е уредено.
- Ще му се обадя, когато си искам. - Правилно, вече си свободна.
Дръпни се, трябва да събера багажа си.
Ще ми извикаш ли такси, моля?
- Къде ще ходиш по това време? - На хотел.
Защо не обсъдим нещата, да поговорим...
Ако сега не го направим, значи няма да го направим никога.
Трябваше да ми кажеш, не да ме оставяш сама да разбера.
- Ти също не ми каза за Паоло. - Не е същото!
Същото е!
- Аз ти изневерих с мъж! - Аз също!
Качвам се горе.
- Почакай още малко. - Знаеш ли колко е часа?
Не бях щастлив в Рим.
Когато си помисля как се отнасях с останалите и с теб...
Какво гнило съществуване...
Още ме вбесява.
Но всичко се промени, откакто дойдох тук.
Хората изглеждат по-мили,
и аз съм по-мил с тях.
По-обнадежден съм за всичко.
Осман и Перан се отнасят с мен като със син.
Мехмет ми дава кураж. Той ме изслушва и ме разбира.
Добре ми е, когато съм с него.
Това е живота, който исках.
Трябва да купя нещо за Нели, преди да си тръгна.
- Марта... - Здравей, Перан. Почти съм готова.
- Значи, реши? - Да, тръгвам си утре.
Дай тези на Фисун.
- Тази вечер ще спя в хотел. - Не.
Помисли си преди да тръгнеш, още няколко дни.
- Съжалявам, че ви забърках всички. - Не говори така.
Искам само да си помислиш по-добре.
За това казвам да поостанеш още,
да помислиш по-добре и тогава да решиш.
Ако не искаш да спиш при съпруга си, остани тук сама.
Аз ще му кажа да спи при Мехмет.
Франческо?
Довиждане.
Каня се да тръгвам.
Изпрати ми ги обратно, след като ги прочетеш.
Оставих книгата и вестниците в стаята.
Кога е полета ти?
Утре в 11.
Довиждане. Не...
Тръгвам.
Кажи довиждане на Осман и му благодари от мое име.
Съжалявам, че и Фисун не е тук. Тя не знае, че си тръгваш.
Ще и се обадя сутринта преди да замина. Довиждане, Перан.
Благодаря отново за всичко.
Довиждане, Марта. Това винаги ще е и твой дом.
- Късмет - И на теб.
Има дни през октомври,
когато Истанбул изведнъж посивява.
Лятото изчезва изведнъж
и винаги ме е учудвало,
може би защото, откакто съм дошла
винаги е било като ваканция.
И когато изведнъж дойде есента, както сега,
мисля си отново за Италия, и ме наляга меланхолията.
Събуждам се сутринта и се опитам да си те представя,
...какво правиш, като се събудиш, какво ядеш на закуска...
Може би се загръщаш с нещо, защото ти е студено...
Може би понякога мислиш за мен.
Когато дойде есента, Джулиана, се чувствам самотна.
После си мисля за малкия Франческо.
Ще ми се да знам как е,
на какви игри обича да си играе, какво харесва да яде...
какви са мислите му.
Аз съм сигурна, че е умен и сдържан като теб.
Твоят син, моят единствен племенник...
Понякога говориш ли му за мен?
Бих искала да го видя, как ще се превърне във баща си,
силен, смел и нащрек,
с този чист поглед, разпознаващ желанията
и силни ръце, за да ги осъществи.
Надявам се да израсне свободен
и щастлив.
Защото човек може да е щастлив в този живот, Джулиана.
Човек трябва да е щастлив!
Тази къща вони на боклук, скъпа.
Вонята става непоносима, като погледна всичките тези джунджурии.
Но аз съм безнадежден мазохист
и не мога да ги изхвърля. Мляко и захар?
Само мляко, благодаря.
"Там, в разрушените зали, самотния жерав
е потопен във тъга..."
Има ли нещо, което този самотен жерав може да направи за теб?
Страхувам се, че нищо.
Дойде само да се сбогуваш ли?
Права си. Дори не ме познаваш.
Не знам какво очаквах.
Толкова много неща се случиха, че не знам с кого да говоря.
С мен, например.
Марта е... Аз харесвам Марта.
И има хубави гърди.
Момент само...
Това не беше ли звънеца?
- Не знам. - Майка ти не е ли в къщи?
- Излезе на пазар. - Аз ще отворя.
- Добър вечер. - Добър вечер.
- Ти ли си Франческо, италианецът? - Да.
Очите му, държанието му...
се промениха.
Странно. Дойдох тук за да го напусна, но сега...
Ти го обичаш.
- Г-н Осман е на телефона. - Ало?
Добър вечер.
Да, тук е.
Скъпи Мехмет,
вчера най-сетне получих писмо от теб.
Щастлива съм, да науча че си добре.
Но ако не е така, ако искаш да говориш, аз съм насреща.
Откакто си тръгна, кварталът доста се попромени.
Убедих Фисун да не се жени, за голяма радост на майка ти.
Миналата седмица Ялдъз роди.
Решиха да кръстят бебето Франческо.
Разбира се, Перан, Фисун и аз си поплакахме добре при новината.
Почти всеки следобед слизам долу до хамама.
Завършихме с ремонта вече.
Понякога по залез ставам тъжна,
но после студения бриз повява изненадващо,
и отвява тъгата
Това е странен бриз, като никой друг.
Лек бриз,
който ме обича.
Превод: sofiaguy Редактор: enrique28
http://filmi-gaythemedmoviesbg.blogspot.com/