Text: Leffe
UNDANTAGSTILLSTÅND I HELA LANDET
Regeringen har sett sig tvingad-
-att upphäva de lagparagrafer som rör yttrandefriheten-
-friheten att bosätta sig där man vill, mötesfriheten-
-samt lagen om Habeas Corpus.
MADRID, JANUARI 1970
Gör det du ska nu!
Minoritetsaktioner har genomförts i syfte att störa freden i landet.
De är en del av en internationell sammansvärjning.
Försvaret av landets fred och dess medborgare-
-tvingar regeringen att göra sin plikt-
-och ta till åtgärder som hejdar dessa utbrott för gott.
Följdaktligen, i enlighet med den makt lagen dem ger...
-Doña Centro. Vad står på? -Ingenting. Jobba på du.
-Centro! -Tyst, Isabel. Du väcker grannarna.
-Jag håller på att vändas ut och in! -Överdriv inte!
-Vad är det? -Du överdrev inte, tvärtom.
Du håller på att föda. Vi måste klä på oss.
Du lurade mig, Isabel. När du kom hit hade du redan sällskap...
Försiktigt nu...
Vänta, jag måste stänga dörren. Försiktigt...
Föda nu... Du kunde ha varnat mig.
-Vad visste jag? Jag kan inte räkna. -Obildning är hemskt.
Stanna! Din jävel!
Kom... Ta stöd här.
Försiktigt...
Stanna! Stanna!
-Centro! -Stanna, för i helvete!
Herrejävlar!
Försiktigt...
Skynda dig.
-Jag kunde ha tagit livet av er. -Klackarna tar livet av mig.
Ni kan inte åka med. Jag slutar nu.
-Min väninna ska föda. -Vad ska jag göra åt det?
-Ni kan inte åka med! -Sätt dig bekvämt.
-Gör inte så här. Gå härifrån! -Ni behöver inte adoptera barnet!
Förstår ni inte att jag slutar nu? Det är inte min buss...
Lugn! Håll ihop benen. Andas...
Av Madrids 30 000 chaufförer måste de välja mig!
Gråt inte, gråt inte!
Om inte dumskallar som vi födde barn då och då, vore världen tom-
-eller full av gamlingar. Colognen svalkar dig.
-Den ramlar ner. -Håll ihop benen.
Nej - ängeln. Det ser ut som om den ska hoppa.
Som om den stackarn vill ta livet av sig.
Centro...jag har pinkat på mig.
Nej då, det var vattnet som gick.
-Stanna nu! Vattnet har gått. -Jag kör undan lite.
Lägg upp benen här. Och det andra...
Lugn, bara. Jag är ju här. Så ja...
Kom igen nu. Ta i!
Seså, krysta, krysta...!
Fortsätt, fortsätt...!
Det är bra. Fortsätt...!
Chaufförn! Kom och hjälp mig! - Krysta, krysta...!
Fortsätt, fortsätt...!
Det är klart, det är klart!
Det är en pojke! Och han är nöjd och glad!
Det passar ju bra!
Vi måste knyta till navelsträngen. - Har du något vi kan använda?
Ja, skosnörena. Ge mig dem!
-Du var jätteduktig! -Har han allt?
Allt? Han är helt komplett! - Det andra skosnöret...
Nu måste vi kapa navelsträngen.
Har du en sax? Något att skära med? Du har ju ingenting!
Jag vet! Jag biter av den.
Det känns inte.
Ge mig en sjal till barnet.
-Stackars liten. -Ta den här.
Så söt man kan vara!
-Här är han, här är din son! -Vad söt du är!
-Vart åker vi nu?
Till sjukhuset, hon kan inte åka hem.
Tappa honom inte. Tänk på att du är svag.
Somna inte nu. Somna inte...
Håll i er, nu åker vi.
Somna inte, somna inte. Se, så söt han är.
Nu gör det ont igen!
Det är moderkakan. Ge mig pojken.
-Du måste krysta igen. -En gång till?
Ja, du måste få ut allt. Det är det sista. Tryck på.
-Skynda dig, hon förblöder! -Vi är på väg!
Vila lite...
Du kunde inte vänta, vad?
Du hade bråttom till Madrid. Men nu är du här.
-Vad ska han heta? -Victor.
Titta, Victor - Madrid!
KÖTTETS LUSTAR
I hjärtat av Madrid, utsatt för vädrets onda makter-
-födde en ung kvinna barn på en av kommunens bussar.
Nyheten om denna oväntade nedkomst, mottogs med stor värme.
Borgmästaren gav barnet dess första babyutstyrsel-
-och gjorde honom till hedersmedborgare.
Direktören för bussbolaget ville inte vara sämre-
-så han och trafikborgarrådet, och deras fruar-
-gav modern och barnet livstidskort-
-med vilka de gratis kan utnyttja-
-stadens bussar närhelst de så önskar.
Med så avundsvärda utsikter, kan vi lova den otålige pojken-
-ett liv som går som smort.
20 ÅR SENARE
Uti Coto Doñana har de
har de dödat min hund
där i de buskiga snåren ett rådjur han jaga'
Och i hela Andalusien
fanns ingen hund som var som min hund
Hundar tar de oss för och hundar är vi!
Hundar! Och titta vilka lamm vi är satta att vakta.
Titta...
De stjäl, intrigerar, förråder och lurar varandra.
Vi vaktar en sjuk flock.
Ta en klunk och fira det.
Nej, tack. Du dricker nog för oss båda.
-Det är jag. -Hej...
-Vad gör du? -Vattnar.
-Är du arg? -Inte arg, blåslagen.
Förlåt. Jag borde inte ha gått så där. Förlåter du mig?
-Jag vill inte ta det på telefon. -Vi får prata sen, då.
Jag kommer så fort jag kan. Hej så länge, min skatt.
Min fru bedrar mig. Clara ligger med någon.
-Sluta nu, Sancho! -Vad ska jag göra?
-Drick mindre. -Som om det löser allt.
Alkoholen hjälper dig inte.
-Super jag inte så dödar jag henne. -Sluta nu!
Bara då vet man att hon inte bedrar en.
Jag skulle ju kunna döda honom...
...men jag vet inte vem det är.
Är det en av dem?
Ett av de där kräken kan sätta på min fru medan jag jobbar!
Bara tanken gör mig sjuk.
3...19...
...17...37.
Sötnos!
Nej, pappa är inte hemma. Då fick du inte komma.
Lära mig vänta? Jag skiter väl i Lou Reed!
Är du inte här inom en kvart ringer jag Kaparn.
Ja, hon säljer skit, men hon säljer!
Köp lite choklad åt mig också, så slipper jag gå ut.
SJUKHUS: UNDANTAGSTlLLSTÅND
Helena? Det är Victor.
-Vilken Victor? -Från i lördags...
-Vem? -Som du knullade med på toaletten.
-Jag var påtänd. -Vi skulle ses i dag.
Jag ska precis gå ut. Ring en annan dag, okej?
-Vi skulle ju ses i dag! -Jag glömde det, sa jag ju.
-Jag köpte pizza, du gillar ju det. -Han är korkad!
-Den är varm. -Ät den du då! Ring inte igen, okej!
RINGLINJE
Nästa hållplats är Eduardo Dato.
-Då har vi kört ett helt varv. -Jag vet.
-Ska du inte gå av? Vart ska du? -Ingenstans.
-Någonstans ska du väl? -Nej! Hur så?
-Ska du åka med mig hela natten? -Jag ska gå av. Snart.
-Gör det snart. Passa dig. -Jävla svin!
Hon skulle ju ut!
För hur länge sen gick han?
Kommer han inte går jag till någon annan! Nu kommer han!
Det var på tiden!
Vänta i salongen. Men rör ingenting.
-Vad fan gör du här? -Du släppte in mig.
Jag trodde du var någon annan.
Men det är jag. Vi skulle ju träffas i dag.
-Vem tror du att du är? -Väntade du på en kran?
-Vad rör det dig? Ut härifrån! -Jag var inte oförskämd mot dig.
Jag går när jag har fått en förklaring.
Så hemskt är det väl inte? Jag ville bara prata en stund.
Vi träffades för en vecka sen, det var ett superknull.
För mig var det första gången. Förstår du vad det betyder?
Och jag har aldrig snott en pizza förr. Det var för din skull.
Försvinn.
Ser du inte att jag siktar på dig?
Ut härifrån! Vad tror du egentligen?
Att bara för att jag särade på benen så har du rätt att ställa krav?
-Vem är du, din skit?! -Förolämpa mig inte!
Du hann inte ens få in den! Barnrumpa!
-Du har mycket att lära! -Tyst!
Jag var övertygad om att jag hade dödat kvinnan.
Och denna sjuka känsla kändes ganska skön.
En kvinna tror sig ha hört ett skott i huset.
Eduardo Dato 18, anmälaren bor på andra våningen.
Det är nära oss. - K Natt till H 80.
Vi är på Eduardo Dato-bron. Vi svarar på anropet.
Anmälaren var inte helt säker.
-Rapportera när ni är klara. -Uppfattat.
Är du kvar än?
Jag kunde inte bara lämna dig där.
Vad ont det gör!
Du spräckte skallen på mig.
Försvinn, annars ringer jag polisen.
Jag behöver mitt heroin!
Någon var här, jag sa att du inte var hemma.
Han blev sur. Han hade visst köpt choklad...
Vad är det med dig? Ska jag klippa till dig igen?
Där är det.
-Vem är det? -Polisen. Ni hade ringt.
-Min väninna säger att jag har fel. -Det var TV-n.
-Det var inte TV-n! -Kan frun öppna åt oss?
Frun i huset är borta. Vi är bara tjänstefolk.
Öppna för fan! En galning med pistol försöker våldta er granne!
En våldtäktsman! Jag sa att det var hos Helena!
-Ge mig radion! -Låt den vara!
Du täcker mig.
Vi måste ha förstärkning.
Ska vi se på när de dödar och våldtar tjejen?
Naturligtvis inte, men det här är fel.
Att vara rädd är fel.
Jag är rädd, för jag har inte druckit och ingen knullar min fru!
Vad säger du? Prata inte om Clara!
Kom igen nu, Sancho. Fan! Där är det.
Hur ska vi komma in? Vi kan ha en patrull här om en minut.
Vi måste in. Vi får ringa på.
-Ta inte pistolen. Den är min fars. -Här har du din jävla pistol.
Polisen! Öppna!
Öppna!
-Stilla, annars skjuter jag! -Lugn, lugn... Släpp flickan.
Jag har inte gjort något! - Säg att det är ett misstag.
-Du begår ett misstag, ditt as. -Jag är oskyldig!
-Och såret hon har? -Vilket sår?
-Gjorde jag det? - Det hände nu! -Släpp, annars kastrerar jag dig!
-Provocera honom inte! -Och du ska inte provocera mig.
-Vad heter du? -Victor... Victor Plaza.
Victor...jag vet att det finns en förklaring.
Släpp pistolen...ge mig flickan och sen kan du förklara alltihop. Okej?
Om han slutar att sikta på mina kulor!
Släpp henne, annars ska de rulla!
Sluta, Sancho! Ge mig pistolen.
Vad gör du, David? Du inser inte vad du gör.
-Du siktar på en överordnad! -Nej, på ett tokigt fyllo!
Hör på, Victor. Min kollega ger mig sin pistol. Sen ger du mig din.
-Och så får jag... - Vad heter ni? -Helena.
Angenämt, Helena. - Är vi överens?
-Ja, men... -Okej? - Hit med pistolen, Sancho!
-Släpp mig. -Victor! Lugn nu...lugn.
Vi var överens, nu är det din tur.
-Ja, men vad händer med mig sen? -Ingenting. Ta bort pistolen...
Ta bort den. Långsamt...
Just det. - Fröken...
Lägg ner pistolen.
Släpp pistolen!
Släpp den, Sancho!
För fan, Sancho!
Ut härifrån!
Spring! Spring!
Spanien har tagit en medalj till i Handikapp-OS - i rullstolsbasket.
Spanien slog Argentina med 56-52.
Bollen går till David de Paz, en av de bästa i matchen.
De Paz håller undan och skjuter.
En speciell åskådare är med och firar: Helena Benedetti, hans fru.
David de Paz, en f.d. polis som skottskadades och blev förlamad...
Jag vill att du lider så som jag lider
och jag ska lära mig att be för att det blir så
Jag vill att du känner dig så värdelös
som ett glas utan whisky i mina händer
Och att hjärtat i ditt bröst känns som
som om det var någon annans
och att det värker
Jag önskar att du dör
var du än är
och jag ska lära mig att be
för att det blir så
Min son, jag har cancer. Jag lever nog inte när du blir fri.
Du får huset, om de inte hunnit riva det-
-och lite pengar, om sjukdomen inte tagit dem.
Jag har inte varit någon bra mor. Jag gav dig allt jag hade-
-men livet på gatan är hårt. Jag skickar fotot och artikeln...
Mamma. Det gläder dig nog att jag inte knarkar.
Och jag har inte fått aids. Jag studerar mycket.
Pedagogik, metallslöjd, slöjd, till och med teologi.
Så förkortar jag mitt straff och lär mig saker.
En kille lär mig bulgariska, och jag läser Bibeln - Första Mosebok.
Jag låter knäpp, men jag måste vara sysselsatt och inte tänka.
FYRA ÅR SENARE
Ditt svin!
Hej, mamma. Jag blev fri för två dagar sen.
De här dagarna har jag städat hemma.
Det såg förskräckligt ut!
I morse var jag på banken.
Jag hämtade mitt arv, 150 000 pesetas.
På vägen hit försökte jag räkna ut...
...hur mänga män du måste ha knullat för att spara 150 000.
Åtminstone...1 000 stycken.
Och jag får samma summa utan att ha knullat en enda gång.
Det är inte rätt. Hur man än ser det är det inte rätt.
Så futtigt! Min stackars bror förtjänade inte det här!
Jag beklagar, Helena.
Jag är Sancho, kollega till David.
Jag beklagar, Helena.
Minns du min pojkvän?
Helena, mi dispiace molto. Ti sono molto vicino.
Helena. Mi dispiace molto.
Ti sono molto vicino.
Frun...
-Jag vill bara beklaga sorgen... -Si...
-Chi è? -Ana, jag arbetar på Fontanar.
-Mer? -Nej, det räcker.
Ursäkta? Kan jag ta några blommor till min mammas grav?
Visst, herr Benedetti bryr sig nog inte.
-Tack så mycket. -Det var så lite. - Vi är klara nu.
-Behövs det mycket mer? -Lite till.
"Barnhemmet El Fontanar."
"Var stark, Helena. Vi älskar och behöver dig. Kollegorna."
Är det här konsul Benedettis begravning?
Det är rätt grav, men familjen har gått.
Jag har virrat runt här i en halvtimme.
Den var tråkig och snabbt avklarad. Sen rusade alla härifrån.
-Jag blev besviken... -Känner du familjen?
Bara Helena, om fadern vet jag att han var diplomat och hade en pistol.
-Och du? -Nej, den jag känner bäst är David.
-Tror du att de är lyckliga? -De döda?
-Kanske. Jag frågar mig detsamma. -Nej - David och Helena.
-Jag vet inte. Fråga dem. -Ditåt.
Känner du henne? Kände, menar jag...
Inte så bra. Hon var min mor.
Tack.
Om du hjälper mig att hitta bilen, så får du skjuts.
Taget.
Jag har inget lokalsinne alls.
Jag går vilse överallt.
-Minns du bilmärke och färg? -Så virrig är jag inte...
Gud! Det ser ut som Sarajevo!
-De ska exproprieras, och rivas. -När då?
Jag vet inte. De ska bygga en stor aveny - "Príncipe de Asturias".
-Får jag bjuda på ett glas? -Ja, det hjälper mig att bli varm.
Möblerna har inte kommit än...
-Vi struntar i det... -Men jag kan bjuda dig.
-Titta, 150 000 pesetas! -En annan gång...
Jag har inte stulit dem! Jag har ärvt dem!
-Fattar du? -Vad är det med dig?
Jag heter Clara. Vi ses en annan dag.
-Visst, förlåt. Jag heter Victor. -Hej då, Victor. Vi ses.
Ti sono molto vicino.
Vad sa du?
Schysta grejer...
Ännu bättre...
Upp med dig. Upp...
Victor Plaza var på begravningen.
Victor?
Är du säker? Jag såg honom inte.
Du hade ryggen mot honom. Det var när du var på väg mot bilen.
-Vilket svin! Sa han något? -Han beklagade sorgen.
Han är en psykopat!
-Hur visste han om begravningen? -Jag vet inte.
Han kanske följde efter dig.
-Vi måste meddela polisen. -Nej, låt det vara.
Du kan inte ha den där galningen efter dig!
Vi kan inte anmäla honom för att han beklagade sorgen!
Folk tror att välgörenhet är att skänka det sämsta man har.
Så är det ju inte. Många urtvättade tröjor, men...var är jackorna?
Jag får be Helena om pengar igen...
-Det här är hemfridsbrott. -Det skiter jag i.
Varför spionerar du på min fru?
Jag spionerade inte! Min mor dog när jag satt inne.
-Jag råkade bara vara där! -Du är alltid på fel plats.
Ja, jag har inte samma tur som du. Du vinner även när det är som värst.
Går du i närheten av min fru igen... så spräcker jag skallen på dig!
Jaså?
Hur då? Hur?
Vilket mål! Vilket jävla mål!
Titta, titta, titta... Vilken fart!
"Caminero" är förjävlig! - Snyggt, Caminero!
Då så...nu har jag varnat dig.
Hjälp mig. Jag har en sak åt dig!
Man gör så här...titta, så är det en soffa.
-Och öppnar du den, är det en säng. -Tack så hemskt mycket.
Läs det här. Ja, det är min bibel.
-Vad är det? -Läs.
Läs...
"Halsmandlarna borttagna när barn. Inget drogberoende..."
-"Hemoglobin, hema..." Vad? -Hematokrit.
"Järn."
"Hiv, negativt."
-Som du ser är jag jättefrisk. -Det är du...
Ja, för...jag sa det inte tidigare.
Jag har precis blivit frisläppt ur fängelset.
-Ja... Vilken värme! -Så fin...
Vad säger du?
Bulgariska. Om du vill, så viker vi ut soffan.
-Sluta titta nu! -Jag har aldrig sett något liknande.
Inte jag heller.
-Kom hit nu. -Nu så...
-Hur var det? -Jag märkte inget...
Jag har ingen erfarenhet...
Du kan väl lära mig? Allt går att lära ut.
Och jag lär mig fort, jättefort.
Jag vill bli en mästerknullare. Världens bästa!
Säg vad du tycker om. Vad du tänker på när du onanerar.
Jag har all tid i världen för att lära mig.
Victor... du behandlade mig som en höna.
Vad hemskt!
-Kasta dig inte på musen så fort. -Inte så fort...
Varken för att slicka den...
...eller för att sticka in den.
Du måste förbereda den. Den talar om för dig när den är redo.
-Hur då? -Det märker du.
Det får vi se...
-Första lektionen, båda är med. -Schyst! Och nummer två?
-Clemen. Hur är det? -Rörigt. Josep gick hem, han är sjuk.
-Och barnen? -Bara bra, det kom en volontär.
-Meriterad? -Han kan allt om pannor.
Har han lagat pannan? Vem är han?
Han har läst pedagogik och kan stanna hela året.
-Jag gillar honom. -Det märks.
Han såg att jag hade fullt upp och erbjöd sin hjälp. De älskar honom.
Herr Varg!
Det här är Helena, vär chef.
Miguel... Du är ju ben-fixerad. Släpp nu!
-Hej. Angenämt... -Vad sysslar du med?
-Hjälper till. -Genom att förfölja mig?
-Jag förföljer dig inte. -Du är ju överallt.
Ledsen, men vi bor i samma stad.
-Du kan inte stanna här. -Varför inte?
Clemen sa att mitt betyg i pedagogik räckte.
När har du studerat pedagogik?
-I fängelset, på distans. -Vet Clemen att du suttit inne?
Får jag inte stanna för att jag suttit inne? På grund av dig!
Är det här en NGO eller ett ministerium?
Här bor tolv barn som redan har lidit tillräckligt.
Våra problem ska inte få förstöra för dem.
"Förbannad skall du vara i staden, och på marken."
"Förbannad skall ditt livs frukt vara, och din marks frukt."
"Förbannad skall du vara vid din ingång och vid din utgång."
Femte Moseboken. 28 Kapitlet.
Moses tänkte på mig när han skrev det.
Lektion nummer elva. Vad blir det i dag?
-Vad du vill. -Nej, nej, inte vad jag vill.
Lektion nummer elva.
För en förälskad kvinna är det bästa att se sin älskade njuta.
Akta dig, bli inte kär i mig.
Du skulle ha varnat mig tidigare.
VÄLKOMMEN
-Oj! Vad gör du här? -Jag bor här.
Jag gifte mig med dig innan du fick Alzheimers.
-Var har du varit? -Jag har haft lektioner hela dagen.
-Danslektioner? -Ja, det är klart. Vad gör du? Svans?
Ja, oxsvans i brandy.
-Varför då? Firar vi något? -Vår tolfte bröllopsdag.
Sancho! Det hade jag helt glömt bort. Förlåt!
Jag ser det. Gå in du, jag ordnar allt.
Ger du mig en drink?
Du ligger som en karl och ser TV.
-Är det speciellt manligt? -Det är det.
-Jag är trött. -Självklart, dans tar på krafterna.
-Du slutade ju för sju år sen. -Jag kanske börjar dansa igen.
-Jag måste ha något att göra. -Ta hand om oss, då.
Varför separerar vi inte?
Så länge jag älskar dig, lämnar du mig inte!
En dag slutar jag att vara rädd för dig.
Och det dröjer inte länge till.
-Jag måste ut i köket. -Och du slår mig inte igen!
-Det gör mig mer ont än dig. -Desto större anledning.
Stanna här du. Jag dukar.
Förlåt mig...
Fast du det inte tror
så vid Guds namn svär jag
att vi två aldrig mera ses efter denna dag
Du skall förstå att hur mycket du än ger sken
av att lida svårt
så får det dig ej att dö
Så kasta ifrån dig nu
denna din illusion
Till ingen i hela världen jag mitt hjärta ger
Ge mig min kärlek åter så jag kan döda den
Ge tillbaka ömheten du fick
du förtjänar ej att behålla den
du betyder inget mer för mig
Ge mig rosenkransen från min mor
Allt annat du behålla kan
Dina saker ska jag skicka till dig
För du får aldrig se mig mer
Jag gör allt för barnen, men du är skyldig mig för två månader!
-Italienskan är rik, hon kan betala. -Men, Rosa...!
-Vi går till tandläkaren. -Säg inget om räkningen.
-Hej. Är min fru här? -Ja, ska jag hämta henne?
-Ge mig två dagar... -Okej - två dagar.
Ja?
-Okej, köp dem i eftermiddag. -Tack. - Hej, David.
-Du ser hemsk ut. -Jag såg Victor gå in här.
-Han är volontär här. -Vad?
-Bli inte arg nu, snälla. -Hur kunde du släppa in honom?
Det gjorde jag inte. Han var bara här en dag.
Det här är ingen armé. Jag kan inte gå emot de andra utan en förklaring.
-Och Victor är duktig. -Helvete!
Vad ska jag göra?
Victor! - David!
-Ser du inte att jag är upptagen? -Förlåt.
-Jag skulle vilja tala med dig. -Ja, och jag med dig.
-Har du något emot att gå ut? -Ja, det har jag!
Lugn, älskling. Det är ingen fara.
Det här är det sista stället ni skulle ha träffats på!
Victor. Låt oss vara uppriktiga.
Kvinnan som precis gick ut är min fru. Jag är tokig i henne.
Jag gör allt för henne, hon är allt jag har. Och jag har kort stubin!
Jag tvivlar inte på din kärlek eller ditt humör.
-Men det rör inte mig! -Lägg av! Det tror jag nog...
Innan jag träffade dig, tittade jag uppåt - mot himlen.
Nu tittar jag ner. Efter hundskit som skitar ner händerna...
...efter spyor, trottoarkanter!
-Du har dömt mig att titta ner! -Det har jag inte!
-Aldrig att du sköt av misstag. -Det var inget misstag!
-Erkänner du? -Det var inte jag som sköt!
Det var Sancho! Clara sa det.
Hur då? Du hade ju pistolen.
Låt bli! Släpp mig, Victor!
Jag ville inte trycka av och skjuta dig!
Ta pistolen! Håll bara fingret på avtryckaren.
Jag höll fingret där, men det var Sancho som sköt!
Och inte av misstag, utan för att du satte på hans fru.
Clara tänkte lämna honom för din skull och han visste det.
Därför sköt han dig.
Hej.
Jag ringde "Fredsbudbärarna". De har ett hem för aids-sjuka barn.
Jag ska dit i morgon. Vill de ha mig, slutar jag på Fontanar.
-De andra vet det redan. -Varför ska du sluta på Fontanar?
För att slippa Victor. Jag trodde du skulle bli glad.
Nej, och jag vill inte att du spelar martyr.
Hur kan de andra låta dig sluta?
Jag ska fortsätta att hjälpa dem ekonomiskt.
Och barnen? Dina barn!
Jag vet inte hur jag ska kunna lämna dem.
Men jag kan inte tänka på mig själv.
Kom så röker vi lite gräs och kopplar av.
Vi har båda haft en jobbig dag.
-Du verkar rätt lugn. -Jag har redan rökt en.
-Vad pratade Victor och du om? -Sa han inte det?
Nej, jag frågade honom inte. Jag frågar dig.
-Så, vad pratade ni om? -Här...
Om skottet. Victor säger att det inte var han.
Han höll ju i pistolen. Jag förstår inte...
Helena...det finns saker jag inte har berättat för dig.
Som hände innan vi träffades.
Jag var mycket god vän med Sancho - och med Clara. Särskilt med Clara.
Släpp fram det, skrik åt mig. Gör vad du vill, men säg något!
Säg något!
Sov nu, Aitor.
-Akta dig, du blir förkyld. -Jag behövde luft.
-David har berättat om skottet. -Och?
Du måste ha hatat mig, och gör det väl fortfarande.
Varför skulle jag hata dig? Ser jag ut som om jag gör det?
Men tills nyligen tänkte jag bara på hämnd. Jag hade en plan!
-En plan för att hämnas? -Ja. En fånig plan.
Det jag tyckte var allra värst var att du kallade mig barnrumpa-
-och sa att jag inte kunde knulla.
Du skulle få äta upp det.
Men det var ju sant! Så när jag blev fri-
-skulle jag bli en mästerknullare.
Jag skulle tillbringa en natt med dig.
Jag skulle knulla dig hela natten, tills du rämnade.
Jag skulle få dig att njuta som aldrig förr.
Och du skulle förstås bli kär i mig...
...men jag skulle lämna dig...
...och aldrig träffa dig mer, hur du än bönade och bad.
Det var min hämnd. Det var min plan.
Farväl, Victor.
Gå inte än.
Jag slutar om några dagar.
Vi ses nog aldrig mer.
För att sluta tänka på Helena tog jag ett jobb och läste Bibeln.
Gud skapade natten för att hindra de älskande från att sova.
Och vattnet för att det skulle rinna genom taket-
-och fiskarna för att jag skulle kunna lasta av dem i gryningen-
-och låta bli att tänka på Helena, och inte bli tokig.
Vad du skräms! Ge mig en kyss. Ge mig en kyss!
Krama mig!
-Var har du varit i två veckor? -I Portugal.
-Du luktar annorlunda. -Av fisk. Vad gjorde du där?
-Turistade, och en kur. -Turistade...?
Fick du inte kortet? Jag kunde inget säga.
Sancho misstänker något så nu ska han bättra sig och få mig tillbaka.
Vi var på en klinik. Fanskapet har slutat dricka.
-Och du? -Jag dricker mer än någonsin.
Jag ska duscha.
-Har det hänt något? -Nej, jag är trött.
Jag jobbar både på marknaden och barnhemmet. Jag lastar och lossar.
-Varför jobbar du så hårt? -Vad då, varför?
-Jag kan inte leva på dig. -Varför inte?
-Du är inte vettig... -Vänta.
Det är bäst att vi inte ses mer.
Säg inte så!
Jag begär inget av dig. Bara att få träffa dig ibland.
Vi måste båda ordna upp våra liv... men vi måste göra det var för sig.
Varför då?
Jag begär inte att du ska älska mig.
Jag älskar dig så det räcker för oss båda.
Clara. Luktar det inte konstigt?
Det är något som luktar!
Stekpannan!
Är du tokig? Vad är det med dig?
Helvete!
Clara!
-Jag trodde inte du skulle komma. -Jag fick problem...
-De sover. Allt är klart. -Tack!
Gå till tjejen nu. Och grattis på födelsedagen.
Är du här?
Jag kom hit för att hämta mina saker.
Ska någon sluta är det jag.
Tyst. Lova att inte söka upp mig, och att vi aldrig ses mer.
-Lova mig det. -Jag lovar.
Vi är en omöjlig dröm
som natten söker
för att i dess mörker glömma
världen och allt annat
Vi är i vårt luftslott
så fruktat och älskat
två löv som vinden
förde samman på hösten
Vi två äro ett
som i kärleken dör
för att i hemlighet hålla
hur mycket de älskar
Men vad har livet att ge oss
när vi åtskilda är
Vi är två sorgsna tårar
i samma sång
Det börjar bli ljust.
Vi är tvä sorgsna tärar
i samma sång
Inget mer
det är allt
Inget mer
-David... -Väckte jag dig?
Jag väntade dig inte så tidigt.
Jag tog en taxi själv, från Sevilla. Jag ville inte vänta på de andra.
-Sov då, du måste vara trött. -Nej, jag är inte trött.
Har du inte lust?
-Det är inte det. Det gör ont. -Gör det ont? Varför då?
Jag har knullat hela natten.
-Vad gör du? -Jag sticker.
Vart då?
-Långt bort. -Börja inte nu.
Ge mig en huvudvärkstablett.
-Släpp ut mig. -Vi glömmer det i går kväll.
-Lugna dig... -Ge mig nycklarna.
-Vi förtjänar en chans till. -Vi har redan haft för många.
Flytta på dig!
Jag kan ändra mig. Det visade jag ju förra veckan...
-Förlåt mig, för fan! -Jag förlåter dig.
Vem var det?
-Du mår inte bättre av att veta. -Jag mår inte bra av det du gjort.
-Victor. -Jävla svin! Jag visste det!
Det var mitt fel, men det ska inte hända igen.
-Varför skulle jag tro det? -Jag ljuger aldrig.
Nej, det är sant. Du är oförskämt uppriktig.
-Vad ska du göra nu? -Stanna, om du inte kastar ut mig.
-Var det inte bra? -Det sa jag inte.
-Vad fan stannar du då här för? -Du behöver mig mer än han.
Då fortsätter jag att utnyttja din skuldkänsla.
David!
David! Öppna!
Vad gör du?
Snälla, öppna!
-Vart ska du? -Träna.
Vad annars?
-Oroar du dig för mig eller honom? -För alla tre.
Vem pratade han med?
Ja? Clara? Är det du, Clara?
Svara, Clara!
Var du än gömmer dig kommer jag att hitta dig.
-Hur är det, Sancho? -Hej, David.
-Har ni bråkat på allvar? -Inte alls.
Vi hade det bättre än någonsin. Jag slutade dricka.
Men hon fick en knäpp och slog mig med necessären.
Är det ett skottsår?
Hon ville inte skjuta mig, det är bara en skråma.
Tur att du inte hade ryggen till, då kunde du fått det som jag.
Jag sitter gärna i rullstol, om det ger mig Clara åter.
Du vet inte vad du säger.
-Har du något kokain? -Kokain? Nej, hur så?
Jag vill inte gråta.
Kokainet torkar tårarna, det gör en kall.
Jag hjälper dig...
-Låt mig hjälpa dig. -Satan!
Får jag den... Tack.
Vad skulle du säga? Har Clara skickat dig?
Nej. Jag har inte träffat henne på länge.
Men jag har sett henne.
Här...
Du tycker ju om Crispies!
Och du då? Du är stor nog att äta själv.
Åh, så hemskt...!
-Hallä? -Hej, Clemen. Det är Helena.
Är Victor där? Var är han då?
Helena... Du ville ju inte träffa honom?
Det är viktigt.
I går sa du att vi inte fick ge honom din adress, och nu...
-Nu ber jag om hans. Var bor han? -Jag kan inte tro det...
Bara för att du har pengar kan du inte behandla oss som du vill.
Sluta, det är hemskt nog ändå.
Ta det inte så. Han bor i Ventilla, i ett av modulhusen.
Hon fixade inte bara till hela huset.
Den jäveln har satt på henne sen han blev frisläppt.
Var bor han?
Pojken min!
Älskade Victor! Jag önskar att du lägger detta brev i din bibel-
-bland de saker du älskar mest.
När du läser det här är jag död eller på flykt.
Känn ingen skuld, inget medlidande.
Jag visste att jag skulle sluta som ditt hus, utmätt och förstörd.
Men jag ångrar mig inte, eller skyller på dig.
Innan jag mötte dig var jag dömd att försvinna.
Här är nyckeln och lite pengar.
Jag har inte mer, för jag fick lov att fly från Sancho.
Lämna Madrid. Jag vet att du nu har all anledning-
-att stanna här, men Helena kommer att förstå.
Akta dig för Sancho. Du vinner inget på att konfrontera honom.
Sådana som vi är inte födda att döda.
Vi kan såra andra, vi har nog till och med mycket lätt för det-
-men vi dödar dem inte.
Han är här!
Det måste vara han. Jag vet hur han hamrar på dörrar.
Farväl, Victor.
-Var är Victor? -Inte här. Han bor inte här längre.
-Var bor han? -Jag vet inte.
Vad ska vi göra nu? Skjuta varandra?
-Hur ska vi annars lösa det? -Det beror på dig.
Clara!
Det här var mitt liv. Att släpa mig fram för att vara nära dig.
Jag skulle ha kastrerat dig den där kvällen.
Skjut!
Vad väntar du på? Måste jag skjuta åt dig igen?
-Du stal sex år av mitt liv. -Du stal mycket mer från mig.
-Clara var inte din. -Och ditt liv var inte ditt.
Man äger varken sin ungdom... eller kvinnorna man älskar.
Det är inte sant!
David! Vad gör du här?
Helena. Jag är i Miami.
Jag är hos några vänner över julen.
Det är min första jul i solen.
Och den första på sex år utan dig.
Det är svårt att säga det, men nu förstår jag dig bättre än någonsin.
Jag förstår varför du inte var glad ...varför du skrattade så sällan.
Känn ingen skuld, den skyldige är jag.
Både för händelsen i din lägenhet och för massakern i Ventilla.
Se denna bekännelse som en kärleksförklaring.
Och som min julklapp.
-Victor! -Är det dags? Kom.
Vad är det, Lola? Stanna här...
Hej då!
-Josep! Åk till O'Donnell. -Vilken väg?
-Den snabbaste. -Åk genom centrum.
-Det hinner vi aldrig. -Jo, alla tittar på matchen.
Andas... Håll ut, älskling.
Ha inte så bråttom. - Håll ut, älskling. Gör sälen.
Josep. Sälen...
Vilka sammandragningar!
Ha inte så brättom. Vänta lite. - Jag ska övertala honom.
Jag vet hur det är. För 26 år sen var jag i samma situation.
Men du har mycket mer tur än jag. Allt har förändrats.
Titta, folk överallt. När jag föddes var gatorna tomma.
Alla var hemma, livrädda.
Som tur är för dig, slutade vi vara rädda för länge sen.
Text: Leffe