Men spørgsmålene spøger stadig:
Var det økonomisk? Socialt? Kulturelt?
Eller et udslag af menneskets natur?
Hvad fik nogle til at handle sådan, mens andre ingenting gjorde?
Flot, mr. Bowden.
Mange gjorde det rigtig godt denne gang. Ud over Bowden, naturligvis.
JØDER, POLAKKER...
Og dermed slutter vores temauge om 2. verdenskrigs massedrab.
Hvis I vil vide mere, er der masser af hjælp at hente på biblioteket.
DEN GODE ELEV
HITLERS HÅNDLANGERE
Becky er vild med dig.
EN MÅNED SENERE
- Du ved godt, hvem hun er, ikke? - Jo.
- Jeg skal tænke over det. - Nej, invitér hende nu bare ud!
- Må jeg låne dine matematiknoter? - Jeg vidste det!
- Jeg tager dem med i morgen. - Invitér så Becky ud.
- Skal du noget efter skole? - Ja.
INGEN ADVOKATER INGEN SÆLGERE
Ja, ja. Jeg kommer nu.
Gudfader!
Ja?
Hvad vil du?
- Jeg skal ikke have noget. - Jeg har Deres avis.
- Jeg vil ikke prakke Dem noget på. - Hvad vil du så?
- Jeg vil gerne tale med Dem. - Tale?
Jeg har ikke noget at tale med dig om. Farvel.
Bergen-Belsen, januar-juni 43.
Auschwitz, juni 43-juni 44.
Så blev De forflyttet til Patin, og så forsvandt De.
Men i 1965 blev De genkendt i Vest-Berlin.
Hør her, knægt. Jeg gider ikke lege med dig.
- Forsvind. Ellers kommer politiet. - Værsgo.
De vil sikkert gerne hilse på Dem.
- Hvem er du? - Jeg hedder Todd Bowden.
Jeg vil bare snakke med Dem. Må jeg ikke nok komme indenfor?
Hvad, mr. Dussander?
Udsprang det hele af, at du så en gammel mand i regnfrakke?
Det var svært. Billederne er mindst 40 gamle.
Men de lignede dem, jeg selv tog.
- Har du taget billeder af mig? - Ja. Men det var ikke nok.
Jeg måtte have beviser. Så jeg tog Deres fingeraftryk fra postkassen.
Det er slet ikke så let. Jeg måtte hen i legetøjsbutikken tre gange.
- Jeg ventede, til De gik i biffen. - Du tog mine fingeraftryk.
Du tog billeder af mig. Hvad mere?
Jeg havde Deres fingeraftryk fra det israelske politis efterlysning.
Det hele ligger i universitetets database.
Er der noget galt?
- Vil du have noget at drikke? - Et glas mælk.
- Har du sagt det til dine forældre? - Er De rigtig klog?
Der skal otte positive aftryk til, før retten godtager det.
Det er nemt nok at finde et par stykker, men ikke otte.
Det lyder spændende, men det er desværre spildt arbejde.
Jeg fandt 14 positive aftryk.
Knægt, det, du har gjort... Du forstår ikke omfanget af det.
- Du har begået en forbrydelse. - Ligesom trykkammer-forsøgene?
- Det var også en forbrydelse. - Nu ringer jeg til politiet!
Du får klø af dine forældre.
- De går ikke ind for vold. - Det burde de! Nu ringer jeg.
Jeg hedder Denker.
Arthur Denker.
Jeg er amerikaner. Jeg fik mit statsborgerskab i 1955.
Jeg har stemmeret.
Du har ingen ret til at kaste alle de løgne i hovedet på mig.
Jeg har Deres fingeraftryk. Jeg har billeder af Dem.
Jeg skal nok sørge for, at de rette får fat i dem.
Jeg nægter at tro det.
Hvad er det, du vil have?
- Jeg vil høre om det. - Om hvad?
Historierne. Alt.
Alt hvad?
Alt det, de ikke turde vise os i skolen.
De var der. De tog del i det.
Ingen kan fortælle det bedre. Andet er jeg ikke ude efter.
Så lader jeg Dem være i fred. De skal bare vide...
Alt det, jeg har på Dem, -
- fingeraftrykkene, efterlysningen, billederne, -
- er opbevaret et sikkert sted. Sker der mig noget, vil nogen finde det.
Hvorfor skulle jeg gøre det?
Fordi De lagde røret på.
At dømme efter denne første prøve -
- gik vi vist lidt for hurtigt hen over kapitel et.
Ræk hånden op, hvis I tror, I ved, hvad sociologi er.
Det tænkte jeg nok. Slå op på kapitel to.
EN MÅNED SENERE
Så kom de ind i gaskammeret. Hvor lang tid tog det så? Et minut?
Gott, nej. Med blåsyren tog det op til et kvarter.
Med kulilten kunne det tage over en time.
Hvad skete der helt præcist med dem?
Det var noget værre rod. De mistede kontrollen over sig selv.
De kastede op og væltede rundt i deres egen urin og afføring.
Selv om gassen kom ind igennem ventilationsristene i loftet, -
- klatrede de op på hinanden -
- i et desperat forsøg på at nå den friske luft, der ikke var der.
- De døde hobet op i bjerge. - Hvad med børnene?
De lå nederst.
Var der aldrig nogen, der overlevede?
Der var engang, hvor gassen ikke virkede.
Røret var utæt, så der kom ilt i kulilten.
Det var hæsligt. Efter en time var de stadig i live.
De væltede rundt som en flok fulde med glasagtige øjne.
Hvad gjorde De så?
Jeg lukkede mere gas ind, for jeg vidste ikke, røret var utæt.
Så begyndte det at rykke i dem. Det så ud, som om de dansede.
Nogle faldt ned på knæ og grinede højt og skingert.
Selv vagterne blev bange.
De døde ikke. Efter to timer sendte jeg fem mand ind med geværer.
Det er ved at blive mørkt. Din mor bliver nervøs.
Jeg må hjemad. Jeg kommer i morgen og hører slutningen.
Slutningen?
Slutningen.
Todd, er du oppe? Joey står og venter.
- Jeg er på vej. - Jeg vækkede dig for længe siden.
- Todd? - Jeg må være faldet i søvn igen.
Jeg har et møde i aften klokken syv. Der er kold kylling i køleskabet.
- Jeg spiser henne hos mr. Denker. - Skal I sidde og se tv?
Mor, jeg læser for ham. Lad nu være med at bekymre dig.
Jeg vil godt have, du inviterer ham på middag. Vi vil godt hilse på ham.
Så sagde betjenten:
"Mr. Denker, hvis De ikke kan se vejen, bør De slet ikke køre bil."
"Hvor mange fingre er der her?"
Jeg svarede: "Lad mig gætte engang."
"En?"
Da sluttede min karriere som bilist i Amerika. Nu tager jeg bussen.
Nu sidder jeg jo i rullestol, men mit syn er også blevet værre.
Det er en hvidhalet buk.
- Et minde fra vores tid i Carolina. - Dick skød den for syv år siden.
Deres barnebarn har ikke fortalt, at han var ud af en jægerfamilie.
- Todd bryder sig ikke om våben. - Han er god til andre ting.
- Todd er god til baseball. - Arthur, vil du ikke have en cigar?
Jeg tager mig en cigaret. Hvor er de blevet af?
Nu skal jeg, Arthur.
Din gæstfrihed gør mig forlegen. Tak for en henrivende aften.
Arthur, må jeg stille dig et personligt spørgsmål?
Hvad lavede du under krigen?
Jeg var i reservetropperne. Det var de fleste unge mænd, Victor.
Mit dårlige syn afholdt mig heldigvis fra at komme i kamp.
Det meste af krigen vaskede jeg sengetøj og hospitalsuniformer.
Du siger ikke meget.
Undskyld. Jeg har bare hørt alle historierne før.
- Todd! - Han er bare ærlig, som børn er.
Desværre kan man ikke altid bevare det privilegium som voksen.
Det minder mig...
Det var i mit første år på universitetet. Jeg og de andre...
Mine mænd skød dem i hovedet på skift. Men der var så mange.
Der kunne være to-tre lig i hver ovn. De blev malet til fin aske.
Hele byen blev udryddet.
Men Himmler var ikke tilfreds. Et dystert år.
Han beordrede alle Kievs jøder hen til Babi Jar-slugten.
Husk på, at 20'erne var en forfærdelig tid for Tyskland.
Versailles-traktaten havde stækket os...
De prøvede at gemme sig...
Men vi fandt dem altid. Ved hjælp af hundene eller røg og ild.
Vi førte dem ud til et stort hul.
At skyde nogen var ikke længere mord.
Mord var ikke længere død.
Jeg glemmer aldrig lyden fra den aften.
Som de lå der i stakkevis.
Efter et par timer begyndte ligene at falde sammen.
Et hoved faldt bagover.
En arm faldt ud til siden.
Det lød lidt som blade i vinden.
Hvordan føltes det?
Det var noget, der måtte gøres.
Døren var blevet åbnet og kunne ikke længere lukkes. Det var slut.
Du forstår det ikke.
Kom så, Todd!
Tak for i dag. Ud i bad.
- Hvor har du været henne? - Hvad mener du?
Gad du ellers ringe tilbage, ville du vide, der er fest på lørdag.
- Jeg har haft travlt. - For travlt til din bedste ven?
- Jeg har haft en masse lektier. - Tager du så med?
- Hvem siger, jeg må låne bilen? - Jeg kender en, du kan køre med.
Jeg er blevet medlem!
Endelig går min drøm om at blive medlem af klubben i opfyldelse.
Hr. Betjent, hvor er bussen til klubben?
Her er den.
- Er det ikke bussen til klubben? - Meget morsomt.
- Vågn op. - Jeg slår dig ihjel!
Jeg troede, du var død.
Det er lørdag i dag. Kommer du nu også om lørdagen?
Jeg har noget til dig. Luk den nu op.
Vent lidt. Jeg trækker lige for.
- Hvorfor det? - For en sikkerheds skyld.
- Du kan sgu selv åbne den. - Luk den nu bare op.
Du har nok selv pakket den ind.
- Glædelig jul. - Vorherre bevares.
- Hvor har du fået den fra? - Ser den ikke ægte ud?
"E.F. Montgomery Kostumer, Tappen Zee, New Jersey."
- Tag den nu på. - Er du da rigtig klog?
- Hvorfor skulle jeg tage den på? - Jeg troede, du ville blive glad.
Glad? Din store idiot.
Jeg tager den lige på og smutter på indkøb. Ikke?
Du ydmyger mig gang på gang.
Mine ydmygelser er intet mod det, israelerne ville gøre mod dig.
Det glemmer du. Men glem aldrig den mappe, jeg har på dig.
Jeg har bedt dig pænt, men jeg kan godt skrue bissen på.
Tag den så på, for jeg vil se dig i den. Nu!
- Jeg er nok blevet forfremmet. - De havde ikke andre.
Men størrelsen er da ramt rigtigt.
- Den klør ad helvede til. - Stille.
- Tag kasketten på. - Helt ærligt...
Tag den så på!
Giv agt!
Hvad griner du af?
March. Kom så.
Jeg mener det.
Hold op med det pis. March!
Ja, march.
Højre om.
March.
Højre om.
March.
Højre om. March.
Højre om. March!
March!
Det er nok. Stop.
Hold op!
Pas på, knægt. Du leger med ilden.
Du gider ikke.
Jo. Jeg er bare langsom i optrækket.
Ved du, hvorfor jeg kan lide dig? Fordi du aldrig har lagt an på mig.
- Må jeg spørge dig om noget? - Ja.
Spekulerer du aldrig over, hvorfor folk gør det, de gør?
Tænk over det. Jeg mener det.
Det er bedst ikke at tænke. Man skal bare gøre det.
Hvem er du, lillemis?
Det er ved at blive koldt, lillemis.
- Jeg er ked af det. - Måske får du lyst senere.
- Det er aldrig sket for mig før. - Det er helt i orden.
Gider du puste røgen den anden vej?
- Du kan sikkert slet ikke lide mig. - Nej, det er ikke derfor.
- Det kan jeg. - Eller er du slet ikke til piger?
Lillemis...
Farvel.
Lede kræ!
Så er der fem minutter tilbage.
GENNEMSNIT: 5
"Kære mr. Og mrs. Bowden."
"Vi vil gerne have et møde med Dem om Todds semester-gennemsnit."
"I lyset af hans ellers fremragende arbejde tyder det på, -
- han har problemer. Dette må løses af hensyn til hans videre færd."
"Lad os mødes hurtigst muligt. Venlig hilsen Edward French."
- Hvad vil du gøre? - Det ved jeg fandeme ikke.
Jeg sagde, at det ved jeg fandeme ikke.
- Du kaster den for højt. - Tak, jeg kan godt selv.
Din far bliver rasende. Min far ved, jeg er umulig. Men dig?
- Hvorfor taler du med dig selv? - Jeg kvajede mig. Jeg fikser det.
Ja, ja.
Hvordan går det med dig og Becky? Becky Trask, din idiot.
Hvad kaldte du mig?
Du er kraftedeme for meget. Jeg går til træning.
"Hvorfor taler du med dig selv?"
Det er sgu dig, der er for meget.
"Lad os mødes hurtigst muligt."
"Med venlig hilsen Edward French."
Hvem er Edward French. Rektor?
- Studievejleder. - Hvad er det?
Han vejleder os i vores studier. Du har selv læst brevet.
Hvad er det, der stinker sådan?
Jeg kom til at branke lørdagskyllingen.
Vi har altså et problem.
- Jeg har ingen problemer. - Vi får se.
Det er ikke min skyld, du får dårlige karakterer.
Jo! Alle dine lede historier holder mig vågen om natten.
Jeg falder i søvn i timerne.
Jeg skal bruge en blyant, for fanden. Har du en?
- Hvad siger dine forældre til det? - De får aldrig brevet at se.
Det er ikke bare en lille brøler. De flipper totalt ud.
De vil vide, hvad der er sket. Det, der er sket, er dig. Er du med?
- Det tror jeg. - Det håber jeg.
For det er din røv, der kommer i spjældet. Giv mig så en blyant!
Og den skal være spids. Tak.
Kender denne Edward French dine forældre privat?
De omgås ikke sådan et narhoved.
Kender de ham fra skolen? Har han nogensinde snakket med dem?
Nej, det har der aldrig været grund til.
- Det duer ikke med karbonpapir. - Hvad ved du om det?
Jeg forfalskede papirer, før dine forældre overhovedet var født.
- Todd. - Hvad drejer det sig om?
Det ved jeg desværre ikke.
Ja, det er min søn. Han tygger altid tyggegummi.
Han er mit et og alt.
- Sid ned, Todd. - Hej med dig.
Bare sæt dig ned.
Vi har drøftet det, der er sket. Vil du tale om det?
- Egentlig ikke. - Du behøver ikke skamme dig.
Det er ikke din skyld. Vi er kun ude på at få dig på ret køl igen.
Er I det?
Jeg må indrømme, at situationen hjemme hos Richard er en skændsel.
Jeg er opdraget til at mene, at man bør drage omsorg for sin familie.
Men da du kom grædende hjem til mig og bad mig om at gribe ind, -
- da gik det op for mig, at det var alvorligt.
Det er derfor, jeg har bedt om et møde.
Det var også nobelt af dig, Victor.
Jeg har kigget på dine karakterer. De er alle sammen gået ned.
Selv i dine yndlingsfag. Historie. Der er du gået ned fra 13 til 8.
I trigonometri er du gået ned til 5.
Du var godt på vej til at bestå som den bedste i klassen.
Din bedstefar og jeg er enige om, -
- at sådan som din far arbejder, og din mor... drikker, -
- har du ikke ro til at lave lektier derhjemme.
Derfor har han tilbudt, at du kan gøre det hos ham hver eftermiddag.
- Det er en god idé. - Synes De det?
Jeg har endda et bedre forslag, men så må vi to indgå en aftale.
Aftale?
De afsluttende eksamener er om knap en måned.
Hvis du kan score 13 i dem alle, -
- prøver jeg at få dine lærere til at se bort fra de her karakterer, -
- så kun eksamenskaraktererne gælder. Men 10 og 9 duer ikke.
Men 13 over hele linjen viser alle, at du mener det alvorligt.
- Kan De få det i stand? - Ja.
Men så skal du også droppe bedrageriet.
Det er slut med at forfalske fars underskrift og skjule mine breve.
Vi tre kan godt lave den aftale, hvis det hjælper dig derhjemme.
Men hvis du snører mig en gang til, kommer jeg hjem til dig. Forstået?
- Han vil bare hjælpe dig. - Jeg har ikke engang en måned.
- Hvad hvis jeg ikke kan? - Mr. Bowden, tak for Deres tid.
Nu vil jeg gerne tale med Todd i enrum.
Det er helt i orden.
Havde De ikke fået mig ud, havde min rygetrang gjort det.
Jeg skal nok fortælle Richard om det ved lejlighed.
Han og Monica bør vide, hvordan det går deres søn.
Så ses vi efter skole.
- Han har talegaverne i orden. - Tak, det ved jeg alt om.
Hør her, Todd. Jeg ved godt, hvordan du har det.
Jeg har lige været igennem den ledeste skilsmisse siden Henrik 8.
Det er ikke nemt at være sidste årselev som 16-årig.
Men din bedstefar tror, du kan, og jeg ved, at du kan.
Fra nu af må du ikke føle, at du ikke har nogen at tale med.
Om det så gælder dine forældre eller problemer med pigerne...
Her er mit privatnummer. Uanset hvad, så kan du bare ringe.
Ring. Er det en aftale?
Tro mig, hvis du klarer den her forhindring, -
- vil verden ligge for dine fødder.
Farvel.
Er du blevet sindssyg, bedstefar?
- Hvorfor hidser du dig sådan op? - Jeg kunne have knaldet dig!
- Du var fremragende. - Jeg kunne have afsløret alt!
Ja, men det gjorde du ikke. Hvorfor egentlig ikke?
Du får ikke mere ballade med Edward French.
Nu er du vred, fordi du er nødt til at terpe.
Jeg er vred, fordi du bildte ham ind, at jeg kan gøre det umulige.
Det er muligt, hvis bare du knokler. Ikke flere historier.
- Ikke mere pis. - Jeg adlyder ikke dig.
- Nu gør du. - Jeg kan bare gå ind og ringe.
Og hvad så?
Skulle jeg lade dig angive mig uden at trække dig med i faldet?
Dit amerikanske ego har besejret din virkelighedsfornemmelse.
90.000 døde i Patin. Verden ser mig som et uhyre.
Og du har kendt til mig i lang tid.
Hvis jeg bliver fanget, og pressen belejrer mig, -
- vil jeg gentage dit navn om og om igen, Todd Bowden...
Todd Bowden. Ja, det var navnet. Det stod på i næsten et år.
Han ville vide alt. Sådan udtrykte han det. Alt.
- Du er gal. De vil ikke tro på dig. - Det er ligegyldigt.
Du bliver berygtet, knægt. Tro mig.
Og sådan en skandale hænger ved resten af livet.
Ved dig og ved dine forældre.
Og det er slet ikke nemt at lyve for pressen og domstolene.
Det kræver, at man er genial. Kan du gøre det? Jeg ved, jeg kan.
Jeg har ikke en chance for at vende et halvt års nedgang på et par uger.
- Det er umuligt! - Men sådan er det nu engang.
Du skal knokle i resten af semesteret og i ferien.
Hawthorne var sin tids mest...
Hvad fik nogle til at handle sådan, mens andre ingenting gjorde?
Dermed slutter vores temauge. Hvis I vil vide mere...
Du er et uhyre.
- Du har begået en forbrydelse. - Jeg vil vide mere.
En dør var blevet åbnet...
- Jeg har kvajet mig. - Det er slet ikke let at lyve...
Du leger med ilden.
Det forsvinder aldrig.
Ikke for dig.
- Hvad med en bid mad? - Jo tak.
Jeg havde ellers forventet, at du hoppede og sprang af glæde.
Men du siger ikke et ord.
I dag får du fri fra lektielæsningen.
Hvad siger du til det?
Hvad siger du til at få en af mine historier i stedet for?
- Jeg har stadig nogle gode tilbage. - Jeg er ligeglad.
Vil du høre om den særlige sæbe, vi fremstillede?
Der er også historien, om hvordan jeg slap ud af Berlin, -
- efter jeg havde vovet at vende hjem. Det var ellers tæt på.
Nej, det er du vist ikke rigtig i humør til.
I dag skal du høre historien -
- om en gammel mand, der var bange.
Han var bange for en vis knægt, -
- der på en ejendommelig måde var hans ven.
Drengen viste sig at være en glimrende elev.
Men nok ikke helt på den måde, -
- hans mor og lærere havde forestillet sig det.
I begyndelsen brød den gamle sig ikke om knægten.
Men så begyndte han at sætte pris på knægtens selskab.
De stolede nu ikke på hinanden.
Begge vidste de noget, den anden ville holde hemmeligt.
Med tiden følte den gamle, -
- at hans magt over knægten smuldrede.
Inden længe ville knægten ikke længere have brug for ham.
Så en søvnløs nat stod den gamle ud af sengen -
- og skrev hele historien om sit forhold til drengen ned.
Alt, hvad han kunne huske.
Helt tilbage fra den første dag.
Han skrev om, hvordan knægten tiltvang sig adgang til hans hus.
Han afpressede den gamle for at tilfredsstille sine morbide lyster.
Det gik drengen dårligt i skolen.
Så tvang han den gamle til at udgive sig for at være hans bedstefar.
Til sidst værkede hans hænder af gigt, -
- men han var lykkelig for første gang i ugevis.
Han følte sig tryg.
Næste dag tog den gamle sit bedste tøj på -
- og gik ned i en lokal bank, hvor han lejede en bankboks.
Bankmanden fortalte den gamle, -
- at kun den gamle havde adgang til boksen. Dog med én undtagelse.
Undtagelsen var i tilfælde af boksindehaverens død.
- Hvad så? - Så ville banken lukke boksen op.
Indholdet af boksen ville blive opgjort.
Men i dette tilfælde ville de kun finde et 12-siders dokument.
Ikke skattepligtigt, men højst interessant.
- Det passer ikke. - Min kære dreng...
- Det er allerede gjort. - For helvede, se lige dig selv!
- Du kan dø når som helst. - Vær nu ikke så teatralsk.
Om fem-ti år er jeg mere bekymret for mit svage hjerte -
- end for at blive sendt til Israel.
Den dag kommer nok, hvis jeg lever længe nok, -
- hvor jeg vil blæse på det, du ved.
Først da tilintetgør jeg dokumentet.
Der kan ske en masse før da. Ulykker, sygdom.
- Måske glider du i badet! - Que sera sera...
der sker det der sker
hvem ved hvad der venter en que sera sera...
Du står og overvejer det.
Jeg kan se det i dine øjne. Du har lyst til at slå mig ihjel.
Du behøver bare true med kniven, og skubbe mig ned ad trappen.
Jeg er gammel. Du er stærk og vred.
Gode dræberegenskaber. Men der mangler noget.
Så har du ikke længere magt over nogen.
Nogen, der ved, at de kun er i live, -
- fordi du ikke har besluttet dig for det modsatte.
Har du den magt? Spørg dig selv.
Det er ikke let at svare på, vel?
Du ved godt, at vi to er færdige, ikke?
Mig får du ikke at se mere.
Det gør jeg vel ikke.
- Hvad laver du? - Det er slut.
Værsgo.
Skål for vores liv sammen. Begyndelsen og slutningen.
- Du kan rende mig i røven! - Min kære dreng...
Fatter du ikke, at vi røvrender hinanden?
Forsigtigt.
Sir? Undskyld...
Skal jeg ikke bære det for Dem? De skal ikke være bange.
- Jeg har ikke brug for din hjælp. - Jeg er ikke nogen skidt karl.
- Jeg vil bare... - Hvad? Hvorfor plager du mig?
Vi er praktisk talt naboer. Jeg sover som regel derhenne.
Jeg så Dem gå hen ad gaden. Jeg ville bare hjælpe.
- Som en god nabo. - Fis af.
Der er ingen grund til at være grov!
Jeg ved noget om Dem.
Jeg ved, De er en flink fyr.
Jeg er også flink. Ligesom drengen.
Javel.
Jeg må indrømme, at jeg godt kunne drikke noget nu.
Men jeg tager ikke imod almisser.
Byder De mig derimod indenfor som en ven, kunne vi få noget at drikke.
- Noget at drikke? - Lige netop.
- Du stinker som et lokum. - Måske kunne jeg få mig et bad.
Men først noget at drikke. Så gør jeg alt, hvad De siger.
Den sad på krogen i fire... eller tre minutter.
Det var mit livs bedste øjeblik.
Jeg havde altså ikke set den hund på bagsædet.
- Hund? - Jeg hørte den gø.
Men jeg hører også hunde gø, når der ikke er nogen.
Men det var altså grunden til, at busselskabet ikke ville ansætte mig.
Nok om det. Hvem gider snakke om det?
Så blev jeg... uafhængig.
Jeg kunne arbejde, hvor jeg ville.
Jeg tror, vi trænger til en flaske til.
Jeg siger ikke nej.
Det er helt i orden. Her, tag min.
Men som sagt blev jeg så uafhængig.
Busselskabet ville ikke ansætte mig.
Det indebar, at jeg måtte arbejde i hele byen.
- Indre by, forstæderne... - Hvor er min proptrækker blevet af?
Bliv du bare siddende.
Men så tog jeg videre. Det gik godt i Washington Heights.
Dominikanerne kan godt lide...
Så tabte de den der betonklods på ham betjenten, og så gik det amok.
Man må bare rykke videre, for ellers fanger de en.
Har du noget imod...
Ikke spor.
I morgen når alt er faldet på plads, giver De mig måske 10 dollars.
Måske.
- Eller måske 20. - Vi får se.
- Slap af. Jeg har prøvet det før. - Bare rolig...
- Det har jeg også. - Jeg skal lige ud at tisse.
- Læste du den slet ikke? - Den regning er på japansk.
- Tal er ens på alle sprog. - Manden talte ikke engelsk.
- Man skriver ikke bare under... - Jeg forstod ikke, hvad han sagde.
Hallo... Ja.
- Måske er det i yen. - Ja, måske.
Todd, det er mr. Denker. Han er helt ude af den.
- Hvorfor ringer han så sent? - Skynd dig herhen.
- Jeg er ved at få et hjerteanfald. - Jeg har desværre lektier for.
Du kan ikke tale, men du kan lytte.
Jeg kan ikke tilkalde en ambulance. Jeg har brug for hjælp.
Dermed har du også brug for hjælp.
- Det kan der være noget om. - Sig, jeg har et vigtigt brev.
- Du skal læse det højt for mig. - Kommer straks.
Lad os så se, om du kan tåle mosten.
Hvad er der sket?
- Hvor bløder du henne? - Det er ikke mit blod.
Det var i selvforsvar.
- Hvad? - Klap i!
Ingen kan komme herhen, før du har gjort det, der skal gøres.
Gå ned ad trappen.
- Hvad har du gjort? - Gå så ned.
Sådan.
Luk mig ud, for fanden!
Hvis ikke du vil hjælpe mig, må jeg tvinge dig. Så er det godt!
Hvis du skal te dig som et pattebarn...
Jeg sparker kraftedeme døren ind!
Du skal ikke være bange, knægt.
- Jeg ved, hvad du har for. - Jeg sparker sgu døren ind!
Hvad laver du? Det er nytteløst.
Hvorfor gør du det?
Ring efter ambulancen.
Nøglen.
Nøglen til bankboksen. Hvor er den?
Jeg må til en læge nu.
Giv mig nøglen.
Jeg er ved at dø.
Det ved jeg godt.
Åh nej... Ikke sådan her. Hjælp.
Du klarede det flot, min dreng. Rigtig flot.
Det var godt, du ringede. Du har reddet hans liv.
Far, vi tager med hen på hospitalet.
VORES KAT ER FORSVUNDET BØRNENE ER ULYKKELIGE
Det er alt for meget.
Det er fra min mor.
De siger, operationen gik godt.
Jeg har 20 gode år foran mig.
Mit ophold er blevet forlænget.
Jeg har ordnet det hele. Men hvor er nøglen?
Der er slet ikke nogen bankboks.
Det har der aldrig været. Jeg løj.
Jeg måtte beskytte mig mod dig.
Forstår du det?
Jeg går ikke ud fra, vi kommer til at ses mere.
- Nej. - Vent.
Jeg vil spørge dig om noget.
Hvad?
Hvordan føltes det?
- Jeg må af sted. - Vent.
Måske kan jeg overtale dig til at blive.
Bare indtil jeg er faldet i søvn. Jeg bliver så træt af medicinen.
Vil du ikke nok?
Hør, unge mand. Hvor er det pænt af dig at besøge din bedstefar.
- Tak, men det er bare en ven. - Så er du en rigtig god ven.
Sig mig engang... Står det slemt til med ham?
- Han bliver snart udskrevet. - Det var godt.
Hans accent tyder på, han er tysk.
- Nede sydfra, ville jeg mene. - Det ved jeg ikke.
Mon han var med i krigen?
- Det har han aldrig talt om. - Det kan også være lige meget.
Det er så længe siden, den krig. Snart får vi os en præsident, -
- der er født efter krigen. Hvad siger du så?
- De har sikkert ret. - Det er hans held, at han har dig.
En stor mand har engang sagt:
"Intet menneske er en ø, helt for sig selv."
John Donne. Sov godt.
- Jeg gider ikke høre på den slags. - Hvad så med den her slags?
Det var kun en advarsel.
Du har altid lyst til mad.
- Det er Jenny, der er gravid. - De har noget vigtigt at fortælle.
Vi skal være bedsteforældre igen.
Ih, hvor jeg glæder mig til at fortælle hele verden det.
Hvad er der i vejen?
Vågn op.
- Taler De til mig? - Ja, jeg taler til Dem.
Mr. Kramer ligger et andet sted.
- Er De helt vågen, Dussander? - Ja.
Men De forveksler mig med en anden.
Jeg hedder Denker. De er nok gået forkert.
Jeg hedder Weiskopf, og De er Kurt Dussander.
Jeg kender ingen af det navn. Skal jeg tilkalde sygeplejersken?
Benjamin Kramer, Deres sidemand, tilbragte ti måneder i Patin.
De stod bag drabene på hans kone og to døtre.
Jeg hedder Denker. Arthur Denker. Jeg er amerikaner.
Hold nu op. Deres papirer tåler ikke nøjere granskning.
Vi behøver vist ikke mere.
Jeg hedder Dan Richler, FBI, og det er kriminalbetjent Getty.
De ved godt, hvem jeg arbejder for. Når De er rask, bliver De flyttet.
Indtil da bevogter vi afdelingen.
De kan godt regne med at være i Jerusalem, inden sommeren er forbi.
- Hvor skal vi sætte os henne? - Bare ikke på første række.
Der har vi jo Carla.
- Hej, Chelsea. - Tillykke.
- Hej, Todd. - Mr. French.
Jeg vidste, du ville klare den.
- Er det dine forældre? - Dick Bowden.
- Det var flot gået af Deres søn. - Vi er også meget stolte.
- Er De en af Todds lærere? - Nej, jeg er hans studievejleder.
Jeg havde glædet mig til at hilse på din bedstefar.
De bor så langt væk, og han sidder jo i kørestol.
De kommer her ikke så tit. Som regel kun til Thanksgiving.
Jeg er slet ikke med.
- Det var vist Deres stikord. - Mit stikord, ja.
Farvel igen.
Jeg har det skidt. Lad os tage hjem bagefter.
- Hvad er der galt? - Du er bare nervøs.
Vi må bare se, hvordan det går.
Alle store bedrifter er udsprunget af utilfredshed.
Det er ønsket om at gøre det bedre, at nå endnu længere, -
- der gør en stor civilisation.
Vi har alle sammen hørt om Ikaros.
Drengen, der iførte sig de vinger, hans far havde lavet til ham.
Vingerne, der skulle have båret ham over havet til friheden.
Men i stedet tog han ud at flyve med dem for sjovs skyld.
I et kort øjeblik mærkede Ikaros, hvordan det var at være gud.
At røre ved solen. At hæve sig op over menigmand.
Men det kom han til at bøde for.
Kom lige herned og se.
Ligesom Ikaros har vi også fået nogle gaver:
Viden, uddannelse og erfaring.
De gaver bærer med sig et valg.
Vi må selv vælge, hvad verden skal have ud af vores talenter.
Det er vores skæbne. Og den holder vi i vores hule hånd.
Efterforskningen ledes af politiet, FBI samt af justitsministeriet.
Et lig er blevet fundet i kælderen af et hus ejet af Arthur Denker, -
- den mand, som politiet mener, er nazist og krigsforbryder.
Vi kender ikke dødsårsagen endnu.
Afdødes identitet afsløres ikke, før myndighederne ved mere.
Dussanders anholdelse er kulminationen på en eftersøgning, -
- der har stået på i over 40 år.
Jeg skal tage mig af Dem fra nu af.
Bare slap af.
Jeg er Dan Richler fra FBI, og det er dr. Weiskopf.
Jeg vil høre lidt om dit forhold til Dussander.
Du kendte ham som Arthur Denker. Hvordan lærte du ham at kende?
- Har du mod på det? - Ja.
Altså...
Du siger, han fik et hjerteanfald, mens du læste et brev højt for ham.
- Var det på engelsk eller på tysk? - Tysk.
- Taler du tysk? - Nej.
- Så anede du ikke, hvad du læste. - Nej. Men han forstod det hele.
Vi forstår ikke helt det med brevet, Todd.
- Ved du, hvor det er blevet af? - Det ligger da på bordet.
Det burde altså være der. Så De brevet, mr. Bowden?
Næ, men jeg kiggede heller ikke. Jeg havde kun tanke for Todd.
- Måske er det blevet stjålet. - Hvorfor skulle nogen stjæle det?
Medmindre det var for at beskytte ham. Måske en anden krigsflygtning.
Det lyder som en tjubangroman, -
- men mens Dussander var indlagt, tror vi, at nogen stjal brevet.
- Det giver da ingen mening. - Hvorfor ikke?
Hvis han havde en gammel naziven, kunne han have læst brevet for ham.
Måske er han krøbling eller blind.
Blinde mennesker vimser nok ikke lige ud og stjæler et brev.
Har han nogensinde talt om sin fortid?
Nej.
- Doktor, hvad slags læge er De? - Jeg er skolelærer.
Dr. Weiskopf er professor på det jødiske institut i München.
Han bistår den israelske stat i visse anliggender.
Alt vel, min dreng?
- Ja. - Er du sikker?
Jeg fatter det bare ikke. Selv efter det, de fortalte.
Mor og jeg føler virkelig, at vi har svigtet dig.
- Det er ikke jeres skyld. - Vi tager hen til en advokat.
Bliv nu ikke nervøs. Jeg stoler bare ikke rigtig på de der politifolk.
Det er nok en god idé.
Den gamle har tjek på det. Jeg skal nok fikse det.
Far?
- Jeg anede ikke noget om det. - Det har jeg heller aldrig troet.
- Det ved jeg godt. - Vi ses.
- Vil du opsøge drengen igen? - Det tror jeg ikke.
Han var ikke engang...
Da du var dreng, hvad fik du så tiden til at gå med?
Jeg gik i biffen.
- Hvad med dig? - Jeg jagtede piger.
Nu jagter jeg gamle mænd.
Dette er hospitalsdirektøren og personalechefen.
- Hvad er planen? - Vi har fundet en udgangsrute.
Mr. French. Hvad vil De?
- Er dine forældre hjemme? - Nej. Hvad vil De dem?
- Det angår kun mig og dem. - Hvorfor angår det ikke mig?
Hvad foregår der egentlig?
Om på venstre side.
- Hvor skal jeg begynde? - Ud med sproget, Todd.
Det allerbedste ville nok være helt at glemme det.
Det kan jeg desværre ikke.
Sig til dine forældre, at jeg kommer igen.
Mr. French?
Hvad med vores aftale? "Klem på, så ligger verden for dine fødder."
- Vil du have, jeg skal glemme det? - Jeg vil bare videre med mit liv!
Det var dumt af mig at komme. Jeg ringer.
Du, Ed? Jeg må vel godt sige Ed, nu jeg ikke går på din lorteskole.
Lykkes det nogensinde? Lykkes det, eller er jeg den første?
I så fald er jeg smigret, men jeg tror det næppe.
Du fikser mine karakterer, giver mig dit nummer og opsøger mig privat.
Du har godt nok nosser.
Er det derfor, din kone skred?
Du havde nok lyst til at trykke mig i hånden eller et andet sted, hvad?
Truer du med at bilde folk ind, at jeg har gjort dig noget?
Jeg tager dig med i faldet.
- Jeg er bedre til det her end dig. - Jeg vil bare hjælpe dig.
- Jeg glemmer det ikke. - Det bliver du sgu nødt til!
Det, jeg har tænkt mig at sige... Det vil altid hænge ved dig.
Tænk dog på dit arbejde. Tænk på din søn.
Hvad bliver det så til, Ed? Har vi en aftale?
Det her kan du ikke gøre.
Du aner ikke, hvad jeg kan.
Tekstning: Helle Schou Kristiansen - IFT AIS