שלום.
-שלום. -הגעת.
חשבתי שנצפה בסרטים הערב.
כן. אני שמח שבאת. חשבתי שלא...
לא שאלתי סרטים בספריית הווידאו.
באתי להגיד לך שאני לא יכולה לבוא הערב, אז...
באת לכאן להגיד לי שאת לא יכולה לבוא?
-כן. להתראות, דוסון. -ג'ואי. תישארי. נוכל...
נצפה בשידורים חוזרים של סרטים גרועים ונקטול אותם.
למען התיעוד, כבר נמאס לי לצפות בטלוויזיה.
רק המטפורה גורמת לי בחילה.
-על מה את מדברת? -כל ערב חוזר על קודמו.
אנחנו יושבים בחדר נוסח ספילברג שלך,
צופים בסרטים והכול צפוי מראש כל כך.
זו סדרה מעולה בת שני חלקים עם קטע מותח בסוף הפרק.
קטע מותח? בחייך, אתה במיוחד צריך לדעת
שהקטע המותח הוא בסך הכול אמצעי טלוויזיוני להגברת הצפייה.
לא, הוא נועד להגביר את עניינם של הצופים.
הם צריכים לנחש מה יקרה בפרקים הבאים.
כן, אבל כמו בחיינו, הפרקים ידועים מראש.
המפיקים מכניסים את השחקנים למצבים מסובכים
בתקווה שהצופים יחשבו שמשהו ישתנה.
אבל אתה יודע מה? דבר לא משתנה. החיים שבים לקדמותם.
-זה משעמם, דוסון. -ואולי זה שונה הפעם?
אולי הפעם משהו משתנה אחרי הקטע המותח?
לא תרצי להחמיץ את זה, נכון?
לדעתי הם רק מתגרים בצופים, דוסון.
מה עוד?
ארתור אלדרס לא הגיע לפגישה עם הכומר. שבוע שלישי ברציפות.
הוא אמר שישיבת הצוות התארכה אבל מריסה פרטרידג' סיפרה
שהיא ראתה אותו יוצא מהבר, וזה לא מפתיע אותי כלל.
נוסף לכול, הנכדה שלך ואני חיות בשלווה באחרונה.
היא נפרדה מדוסון לירי.
אבל בינינו, ישמרנו האל,
אני חושבת שהיא מתגעגעת אליו.
מה שלומו הבוקר?
שליו. אין שינוי משמעותי.
הוא שקוע בתרדמת, כפי שהיה בשלושת החודשים האחרונים.
נתראה בתום הלימודים, בסדר?
אל תשכחי לקחת סוודר. יהיה קריר אחר הצהריים.
אני יודעת.
להתראות, סבא.
להתראות, ג'ן.
ג'ניפר. ג'ניפר!
הוא התעורר.
- תיכון קייפסייד -
אני מרגישה שהעננה שרבצה עליי התפוגגה.
הוא אושפז בבית החולים לבדיקות נוספות,
ואוכל לראות אותו רק מחר,
אבל לראשונה זה זמן רב אני...
אני מרגישה שאני רוצה לעשות חיים, להשתחרר.
אני יודעת שיש מחר לימודים, אבל...
מה אתה אומר? אתה ואני?
הערב קבעתי עם ג'ואי.
אני יכול לבקש ממנה לבטל, אבל...
לא, לא משנה.
מדברים על החמור...
ג'ואי.
-שלום. -הכול בסדר?
אני חושבת שכן. איך מוציאים דרכון?
-לאן את נוסעת? -גברת טרינגל אמרה לי
שגרייס אלקינס ויתרה על מלגת לימודים בצרפת
כי היא לא רוצה לעזוב את החבר שלה.
סגל המורים בחר מישהי במקומה...
-הם בחרו בך? -כן.
-מדהים, לא? -רגע, שנייה.
-את נוסעת לצרפת? -לא יודעת.
אני צריכה להחליט בתוך יומיים.
אם תחליטי שכן, מתי תיסעי?
בעוד שבועיים.
להתראות.
לדעתי, היא מוכרחה לנסוע. לא?
כן. למה לא?
צרפת רחוקה. לא אכיר אף אחד, אני לא דוברת צרפתית.
חוץ מזה, לא אוכל לחיות שנה במדינה הסוגדת למיקי רורק.
תהיה החלטתך אשר תהיה, לכבוד הוא לך שפנו אלייך.
ילדה, אני גאה בך.
גם אבא יתגאה בך כשתספרי לו על כך.
שאלה: מדוע שאספר זאת לאבא?
אל תגידי לי ששכחת איזה יום מחר.
-שכחתי. -יום הולדתו.
-אל תכלילי אותי בעסק. תעשי חיים. -אני לא נוסעת אליו. את נוסעת.
תתעוררי, בסי. אני לא נוסעת אליו.
ג'ואי, עשינו עסק. אני יודעת שאת זוכרת.
אחת מאיתנו מבקרת אותו ביום הולדתו כל זמן שהוא בכלא.
אני נסעתי בשנה שעברה, ולפי החישוב שלי, השנה זה תורך.
-תשכחי מזה. -אני לא אוותר לך.
אם לא תיסעי אליו, אני נשבעת, את תצטערי על כך.
את כועסת עליו,
על מה שהוא עשה לאימא ולנו. גם אני כועסת.
אבל את יודעת מה? הוא עדיין אבא שלנו.
כן. אבינו שבכלא.
מה אתה רוצה ממני? אני ממהר לעבודה.
אבא מחפש אותך והוא מעוצבן עליך.
מעניין מה עשיתי הפעם.
מה לא עשית הפעם.
לא עברת אף בחינת גמר בסמסטר הזה.
אייגר המנהל הסב תשומת לבו לכישלונך.
אבא די מודאג.
תאמר לו שאני מעריך זאת,
אבל עליו לדאוג לבנו הפסיכי עם האקדח.
תגיד לי משהו, פייסי. לא מפריע לך שאתה בראש
רשימת המתחרים על תואר הלמך המקומי?
אני מוכרח לומר לך שמשפחת ויטר הייתה מוותרת על כך.
אולי תלך ותציל איזה חתול שטיפס על עץ?
ותגיד לאבא שאם הוא רוצה לדבר איתי, שיפנה אליי בעצמו.
כשיימאס לך להיות בדיחה מהלכת,
כבר יהיה מאוחר מדי.
וכשתתאפס, תבין שאתה שורת מחץ גרועה
ושאיש לא צוחק.
שיהיה לך יום נעים, אחי הקטן.
- פיידמונט, אוטובוסים -
תודה שבאת.
בסי הכריחה אותי, ובא לי להרוג אותה.
אין בעיה.
מתי ראית את אבא שלך בפעם האחרונה?
לפני שנתיים.
בערך בזמן שנודע לי שהוא סחר במריחואנה
בשעה שבגד באמי הגוססת עם מלצרית בלונדינית מחומצנת.
זה רק היום.
-תתגברי, אני מבטיח. -תודה.
דרך אגב, החלטת אם את נוסעת לאירופה?
-אני עדיין בוחנת את היסודות הבדיוניים. -זו הזדמנות פז.
מה תעשה אם אעזוב?
אתאבד.
ללא ייסורים. את יודעת, גלולות, אדי המפלט של הרכב.
לא, באמת, דוסון.
מה תעשה?
אם תהיי מאושרת בפריז...
אני אהיה מאושר בשבילך.
- דיילמן, מסצ'וסטס -
מוכנה?
-לא. -זבש"ך.
אתה צוחק. החמצנו את שעת הביקור?
מצטער, אלה החוקים.
בשעה חמש בדיוק נגמרת שעת הביקור.
נדרשו לנו ארבע שעות להגיע.
מה נעשה?
אני יודע שאת חושבת שיש לך
בעיה חשובה, אבל כאן בבית הסוהר
המאכלס 800 עבריינים ויותר, הבעיה שלך בטלה בשישים.
ועכשיו, הנושא סגור?
זה הופך לסיוט נורא יותר מהצפוי.
אני יודע שרצית שזה כבר יהיה מאחורייך.
אם תבקשי יפה, אבוא איתך לכאן מחר.
תודה על ההצעה,
אבל מוכרח להיות פתרון טוב יותר מלבלות יום שלם באוטובוס.
אולי יש.
- מלון הדרכים לבלס -
דיברתי עם אימא שלי והיא תגיד לבסי שנשארנו.
בא לך לצפות בטלוויזיה?
לא, תודה. אני די עייפה. אני חושבת שאלך לישון.
טוב.
אז נישן כל אחד בצד שלו?
כן, כמו תמיד. מתאים לי.
בסדר. זו הפעם הראשונה שאנחנו ישנים יחד במיטה זרה.
יש לך בעיה עם זה?
לא, זה פשוט שונה.
את מבינה?
קצת מוזר.
וגבשושי.
אני חושב שאישן על הרצפה.
מה פתאום? קר מאוד.
חוץ מזה, מה הסיפור, דוסון?
אנחנו ישנים באותה מיטה זה שנים.
לא חשוב.
ג'ו?
כן?
אני לא רוצה שזה ישפיע על החלטתך בקשר לצרפת,
אבל אתגעגע אלייך מאוד אם תיסעי.
גם אני אתגעגע אליך.
חשבתי עלינו המון לאחרונה.
-באמת? -כן, באמת.
ו...?
ו...
אני רוצה להבין איפה אנחנו עומדים.
מה קורה בינינו.
ואיך נעשה את זה?
אלוהים...
מצטער, ג'ואי, אני לא...
אני לא מדבר בהיגיון.
אני מסוגל לנתח מצבים של אחרים עד זרא,
אבל ברגע שאני צריך ליישם את התובנה המעמיקה עליי...
כל קשר בין הלב שלי לראש שלי הולך לעזאזל.
אני לא מסוגל לחבר ביניהם.
וחבל, כי אני פוחד
ממה שעלול לקרות אם לא אצליח. אני...
את מבינה מה אני אומר?
ממה אתה פוחד, דוסון?
לא יודע.
-מה שלומו? -הבדיקות עושות רושם מבטיח.
אמרו לי שיש לו מזל, אבל אני יודעת שלמזל אין כל קשר לזה.
זה קרה הודות לתפילותינו היומיות ולאמונתנו באל.
זה מה שעזר לו.
את יודעת, אין איש מאושר ממני מהחלמתו,
אבל אני לא מאמינה שהוא החלים הודות לתפילה.
ג'ניפר, ידו של האל בכל המעשים הטובים.
אבל ידו אינה במלחמות, ברעב, באיידס, מה?
אין זה מתפקידנו להבין את דרכי האל.
את יודעת מה? בואי לא נחזור לעסקים כרגיל.
סבא התעורר. זה העיקר.
כל אחת מאיתנו תיהנה מזה בדרכה שלה.
אני צריך ללכת. אחכה לך בחוץ.
לא, אתה לא עוזב אותי.
ג'ואי, לא ראית אותו נצח נצחים.
את לא רוצה להיות איתו בלעדיי?
כן, בטח. אני ממש רוצה לבלות לבד
במחיצת האדם שהרס את משפחתי.
לו ידעתי שתבואי הייתי מזמין סיגרים ושמפניה.
כמה סופגניות, אולי.
ג'ואי, את יפהפייה.
לא נכון.
-שלום, דוסון. -שלום, מר פוטר.
חשבתי שתבואי אתמול.
אבל החלטתי לא לטפח תקוות.
גם ככה ימי ההולדת בכלא מדכאים.
הגעתי, נכון?
ואני שמח. אין לך מושג עד כמה.
איך התבגרת. פשוט מדהים.
זה קורה לאנשים. הם מתבגרים.
איך...
בבית הספר?
אתה רוצה לדבר על בית הספר?
על מה את רוצה לדבר?
שום דבר.
אני בודד כאן, ג'ואי.
אני מתגעגע אלייך.
ואל אחותך. אני מתגעגע למשפחה שלי.
למשפחה שלך?
תגיד לי משהו.
אתה מתגעגע לאימא?
כן. מאוד.
ג'ואי, דברי. ספרי לי מה את חושבת.
אתה לא רוצה לדעת מה אני חושבת. תאמין לי.
זו הייתה טעות.
ואני רוצה לספר לך שאני נוסעת בעוד שבועיים.
לצרפת. אני לא אהיה פה יותר.
והמשפחה שאליה אתה מתגעגע לא קיימת יותר.
-זה נגמר. -זה לא נגמר. זו עדיין משפחה.
מבחינתי זה נגמר. יום הולדת שמח, אבא.
ג'ואי.
אני אלך אליה. מצטער, מר פוטר. בהצלחה.
דוסון, חכה, בבקשה.
ספר לי עליה.
ספר לי על הבת שלי.
מה אתה רוצה לדעת?
כל דבר.
הכול.
היא נהדרת.
זאת אומרת, היא... היא חכמה, היא יפה.
היא מצחיקה, היא פחדנית מאוד.
אם אתה מתגנב מאחוריה, היא תקפוץ מעורה.
זה די מבדח.
היא כנה.
אומרת את אשר על לבה, בלי חוכמות.
תמיד תשמע את האמת מפיה של ג'ואי, גם אם האמת מכאיבה.
היא עקשנית. אנחנו רבים המון.
לפעמים היא ממש מתסכלת.
אבל היא חברה טובה באמת.
נאמנה יתר על המידה.
היא מאמינה בי.
ואני טיפוס חולמני. מזל שיש טיפוס כמוה בחיי.
אם היא תעזוב, אני לא יודע מה אעשה, היא...
היא החברה הטובה ביותר שלי, אתה מבין?
היא יותר מזה.
היא הכול.
-טוב. מה הקטע שלך? -מה זאת אומרת?
לא אמרת מילה כל הדרך הביתה.
אני אמורה להיות מצוברחת.
דבר, דוסון.
מה הוא אמר?
הוא שאל עלייך שאלות.
הוא מתגעגע אלייך.
הוא אוהב אותך.
לא היית צריכה לעזוב.
-אל תטיף לי. -אני לא מטיף, אבל...
-אבל מה? -את צריכה להתמודד איתו.
אני מתמודדת איתו בכל יום בחיי.
בכל שנייה אני מתמודדת עם המורשת שהותיר לי.
הוא רוצה שאנחם אותו.
שאומר, "אני סולחת לך, אבא." לא יכולה.
אני לא סולחת לו על שום דבר. מצטערת, לא יכולה.
-אז תגידי לו את זה. -מה הטעם?
כי הוא אבא שלך. הוא אביך היחיד.
אני שונאת אותו.
-זו מילה חזקה. -אם כך, היא מתאימה.
במוקדם או במאוחר תצטרכי להתמודד
עם הכעס שלך כלפיו.
אחרת תצטרכי לכבול את עצמך אליו לנצח
וזה רק יכאיב לך.
אפילו בפריז?
החלטת לנסוע?
כן, דוסון.
אני חושבת שאני זקוקה לשינוי גאוגרפי.
זה ייתן לי זמן לחשוב.
להתחיל מחדש, לנקות את הראש.
זה לא פתרון לברוח מכאן.
אז מהו הפתרון?
תן לי סיבה טובה אחת מדוע עליי להישאר.
סיבה אחת, ספונטנית,
לא אנליטית, מדוע עליי להישאר?
תיארתי לעצמי.
- חדר מיון, כניסה -
סבתא?
-מה קרה? -סבא שלך, הוא...
-הוא לקה בהתקף נוסף. -מה?
-מה שלומו? -הוא בטיפול נמרץ.
אבל חשבתי ש... אני לא מבינה.
זה היה לא צפוי. אין לו די כוח כדי להישאר ער.
לא, הכול השתנה לטובה. זה פשוט לא הגיוני.
אלוהים מתכנן הכול.
לסבא שלך, לי, לך.
לפעמים אנחנו לא מבינים את זה, אנחנו לא רואים את זה,
אבל זה הזמן שבו חשוב להתפלל.
איך את מסוגלת להאמין בתפילה?
גם אם תתפללי, אין זה אומר שתפילתך תשנה את האל.
ילדתי, אינך מבינה.
התפילה לא משנה את האל. התפילה משנה אותי.
מצטערת, פייסי. המטבח סגור.
אל תכריחי אותי לאכול ארוחת ערב עם משפחת סטפפורד.
בעיות בגן עדן? אמצא לך משהו לאכול.
ראיתי גללים של חולדה מאחורי התנור.
יופי, הכול הולך. תכניסי אותם למיקרוגל ותחממי אותם קצת.
מוזר.
גל של רחמים חלף בי להרף עין.
-זה יעבור. -תגידי לי משהו.
ניחנת בתכונה המעצבנת לדבר איתי בכנות.
מתי נבחרתי לגלם את תפקיד המפסידן העירוני?
אני יודע שעשיתי לא מעט שטויות בחיי,
אבל מה בדיוק עשה אותי
לבושה מהלכת למשפחתי המושלמת?
אתה לא מבייש את המשפחה שלך.
השוטר דאג אמר שכן.
לפחות לא כל המשפחה שלך מביישת.
לא מזמן חזרתי מביקור אצל אבא שלי.
איך היה?
אבות הם יצורים מוזרים, את יודעת?
כשהייתי בן שמונה שיחקתי בליגת כדור בסיס לילדים.
בסוף העונה היה לנו משחק חשוב.
הייתי החובט האחרון במשחק, ונפסלתי.
בקיצור, הגענו הביתה ואבא שלי ירד עליי.
אמר לי שאני אפס, שאני ממיט חרפה
על המשפחה ועל העיר כי בגללי הפסדנו.
למחרת שמעתי את אבי מספר על המשחק
לאחי בארוחת הבוקר.
ושמעתי שהוא אמר, "לפחות יש לי אותך."
לא יודע. לא סיפרתי על כך לאיש,
אבל אני מצטער ששמעתי אותו.
אולי אתה צריך לשוחח עם אבא שלך.
-תגיד לו מה פוגע בך. -זה מה שעשית?
לא.
-אבל אעשה את זה. -כן?
אני חוזרת לשם הערב. אני חייבת. אני מוכרחה לראותו.
אין אוטובוסים בשעות מאוחרות כל כך.
תעזור לי? מתי ביקשתי ממך טובה?
אולי תגנוב את המכונית של אביך?
אני מעדיף את הפועל "לשאול". בסדר.
תודה.
התגעגעתי אליך.
אתה יודע, כשחשבתי שסוף סוף אתה חוזר אליי,
שוב עזבת אותי.
מה אני אמורה לעשות?
מה עליי לעשות כדי שתקום מהמיטה ותשוב אל חיי?
אני מרגישה חסרת אונים כאן, לצדך.
אני רוצה כל כך לעזור לך, אבל אני לא יכולה.
אני רוצה שאתה תעזור לי.
אני רוצה שתחייך אליי,
אני רוצה שתקשיב לי...
ואני רוצה שתפשט את חיי
כבמטה קסם, כפי שעשית בעבר.
כפי שכבר אמרתי לגברת, הביקור מסתיים בשעה חמש.
אני רוצה לדבר איתך רגע, טוב?
בסדר?
בסדר, בואי.
-מה אמרת לו? -דיברתי בהיגיון.
-כמה נתת לו? -עשרים דולר.
תודה.
ג'ן?
אני יודעת שאני תמיד נכנסת מהדלת, אבל אפשר להיכנס?
כן, כמובן.
מה שלום סבא שלך?
לא טוב. אני חושבת שאני מאבדת אותו.
אני מאבדת את כולם.
אלוהים, ג'ן, אני מצטער.
אני מתגעגעת אליך, דוסון.
אני באמת מתגעגעת אליך.
אני כאן, ג'ן.
לא נכון. לא כולך כאן.
ודי באשמתי. אני פישלתי.
אבל אני אפסיק לפשל.
ג'ן, על מה את מדברת?
אני יכולה לישון כאן הלילה?
איתך, כמו ג'ואי?
כידידה? אני יכולה לשכב כאן לצדך, הלילה?
כן.
ודאי.
יהיה בסדר, ג'ן.
יהיה בסדר.
שלום.
אני לא יודעת מה אני בדיוק עושה פה.
זה לא נכון.
תקשיב...
באתי לכאן הלילה כי...
אני רוצה להגיד לך שפישלת.
פישלת בגדול.
ולא משום שעברת על החוק, או משום שנתפסת,
או משום שהשארת אותי ללא אב.
פישלת, כי אתה לא מכיר אותי.
אני הבת שלך, ואתה לא מכיר אותי בכלל.
אז...
באתי לכאן להגיד לך ש...
אני בסדר.
יצאתי בסדר גמור.
ואני אהיה בסדר.
ולא בזכותך.
ו...
יש לי רק שאלה אחת.
אתה אוהב אותי?
לעולם לא תדעי עד כמה.
ואני מצטער, מצטער כל כך.
אתה חושב עליי?
מתוקתי...
בכל יום, כל היום, בכל שעה, בכל דקה.
אבל אתה באמת אוהב אותי?
כי אני בת 15,
ובכל יום שעובר אני חושבת שאיש לא אוהב אותי.
את טועה כל כך.
ואני לא היחיד.
דוסון לירי, הוא אוהב אותך.
הוא מעולם לא אמר לך?
מעולם לא.
הוא אוהב אותך, אני יודע.
איך?
כי הוא מסתכל עלייך כפי שאימא שלך הסתכלה עליי.
ואת אוהבת אותו.
סיפרת לו?
את מוכרחה לספר לו, ג'ואי.
אל תחזרי על השגיאה שלי.
אל תחכי עד שאהובך
יחלה בסרטן ויגסוס אט אט,
בשעה שאת מונעת ממנו את הדבר שהוא רוצה לשמוע.
אני אוהבת אותך, אבא.
אני אוהב אותך.
אני מוכרחה לזוז.
-בוקר טוב. -בוקר טוב.
תודה לך על שהרשית לי לישון כאן.
אין בעיה.
ג'ואי.
-ג'ואי, חכי! -דוסון, היא בסדר.
ג'ואי!
אלוהים, אני לא מאמין.
לאן אתה הולך?
להשיג אותה. היא תחשוב שיש משהו בינינו.
-ואין? -אין.
אתה מאוהב בה, דוסון?
אני לא יודע מה אני.
אני רק יודע שאני מוכרח לדבר איתה. אני זז.
להתראות, דוסון.
ג'ואי!
מה שלומו? חל שינוי?
נשארתי בבית החולים כל הלילה. אין שינוי.
אלך לכנסייה מאוחר יותר. אולי תרצי להצטרף אליי.
מה קרה, ג'ן? קרה משהו?
-לא, אני בסדר. -את רוצה לדבר?
לא כרגע. תודה בכל זאת.
בואי איתי לכנסייה.
הניחי לאמונות העיקשות שלך הפעם והיפתחי לדבר מה חדש
שעשוי להעניק לך נחמה אדירה.
סבתא...
את לא מוכרחה להיות בבית האל כדי שישמע אותך.
ג'ואי?
ג'ואי!
-ג'ואי כאן? -לא. לא ראיתי אותה.
הלו?
לא, זו הנכדה שלו.
הוא איננו.
עכשיו הוא בידי האל.
אנא, אלוהים, שא אליו את אהבתי.
ושמור עליו, למעני.
ולמעני.
אלי הטוב, אני מתגעגעת אליו כל כך.
ג'ואי, אלוהים! חיפשתי אותך בכל חור.
אין ביני לבין ג'ן כלום.
מה שראית היום היה תמים.
-אתה לא צריך להסביר, דוסון. -אני כן צריך.
למה אתה חושב שאתה חייב לי הסבר? אנחנו רק ידידים, דוסון.
ג'ואי.
בחייך, את יודעת שזה לא נכון.
אז מה אנחנו, דוסון?
כבר נמאס לי מהאופן שבו אנחנו מתייחסים זה אל זה.
אנחנו מנתחים את חיי גיל ההתבגרות העגומים שלנו.
אנחנו יודעים הרבה מילים "קשות", אבל הניתוח עוזר.
אבל הוא לא מוביל אותנו לשום מקום. לא התקדמנו.
נשארנו במקום שבו עמדנו לפני שלושה חודשים.
-הגיע הזמן שנתבגר, דוסון. -אני יודע, ג'ואי.
אנחנו יכולים.
-אנחנו מתבגרים. -לא נכון.
בכל יום אותו סיפור.
אנחנו צופים בסרט, עדיף סרט של ספילברג,
מוצאים את המקבילה בחיינו וטופחים לעצמנו על השכם על ההברקות שלנו.
ואמנם אנחנו קולעים בול בתובנה,
אבל הכנות לוקה בחסר.
אכן, חסר משהו.
ובאתי לכאן כי אנחנו צריכים להמשיך הלאה.
אנחנו לא ילדים יותר.
ואני לא מוכנה יותר. זכותך לדעת.
תיסעי לצרפת?
הקטע המותח הבלתי נמנע. האם אסע לצרפת?
ובכן?
נמאס לי מהדרמה בחיי כרגע, דוסון.
נראה לי שהצעד ההגיוני הוא לעזוב את העיר.
-לא נכון. -למה לי להישאר?
יצא סרט חדש שעוד לא ראיתי?
הגיע הזמן שנתבגר.
אז נתבגר יחד.
אני יכול להתבגר. תני לי הזדמנות.
אפילו ספילברג נגמל מתסמונת פיטר פן שלו.
יכולתי לספר לך על כך לפני כמה חודשים.
סיפרת לי.
נכון.
תביט, דוסון.
נמאס לי כבר מההתפלפלויות במילים הקשות.
אני פשוט רוצה להיות כנה.
כנ"ל.
יותר מכל דבר אחר, אני רוצה להיות כן.
אתה חושב שאנחנו מוכנים לזה?
כן.
בהחלט.
אתה בטוח?
כי כנות זו מילה "קשה".
היא משנה דברים ומסבכת ו...
אתה בטוח שאתה מוכן
לשאת בתוצאות של אמירת האמת?
להתראות, דוסון.
ג'ואי. ג'ואי.
תרגום כותרות אדם כהן