Ahoj.
-Ahoj. -Jsi tady
Myslela jsem, že se podíváme na film.
Jsem rád, že tu jsi. Jen jsem si nemyslel…
Z obchodu jsem ani nedostal žádné filmy.
Vlastně jsem ti přišla říct, že to nestíhám, takže…
Stavila ses, abys mi řekla, že nemůžeš?
-Jo, uvidíme se. -Joey, zůstaň, můžeme…
Můžeme se dívat na opakování a dělat sarkastické poznámky.
Televize mě dost unavuje.
Jen z tý metafory je mi nevolno.
-O čem mluvíš? -Každý večer je to stejné.
Trávíme čas v ložnice podle Spielberga
a divíme se na obskurní filmy a opakování. Tak předvidatelný.
Je to skvělá šou. Dva díly a nervák.
Nervák? No tak. Měl bys nejlíp vědět,
že nervák je televizní standard pro zlepšení hodnocení.
Jeho účelem je lidi zaujmout,
nechat je hádat, co bude v dalších epizodách.
Stejně jako v našich životech, jsou tak předvídatelné.
Výrobci umístí postavy do vymyšlené situace
s nadějí, že si diváci budou myslet, že se něco změní.
Víš co? Nikdy se to nezmění. Vrátí se to k tomu, co bylo.
-Je to nudné, Dawsone. -Co když to tentokrát bude jiné?
Co když ten nervák tentokrát něco změní?
To bys sis nechtěla nechat ujít, že?
Pořád mi to připadá jako škádlení, Dawsone.
A co jiného?
Arthur Elders zmeškal schůzku diakonů. Třetí týden v řadě.
Říká, že byl pozdě, ale Marissa Partridge zase,
že ho viděla odcházet v happy hour, což mě vůbec nepřekvapuje.
A navíc, zdá se, že já a tvoje vnučka v poslední době koexistujeme.
Přerušila to s Dawsonem Leerym, i když
Bůh nám pomáhej, mezi námi,
myslím, že jí začíná chybět.
Jak mu je dnes ráno?
Klidně. Žádná skutečná změna.
Stejný spánek, v jakém byl poslední tři měsíce.
Uvidíme se po škole.
Nezapomeň si svetr. Dnes odpoledne se ochladí.
Já vím.
Sbohem, dědo.
Sbohem, Jen.
Jennifer. Jennifer!
Je vzhůru.
CAPESIDE STŘEDNÍ ŠKOLA
Mám pocit, jako by se mi ten velký mrak zvedl z ramen.
Vzali ho do nemocnice, další testy
takže ho do zítřka neuvidím,
ale poprvé za dlouhou dobu mám
jen pocit, že se uvolním a budu se trochu bavit.
Vím, že je dnes školní večer a další věci,
ale co říkáš na to ty a já?
Dnes mám ale plány s Joye.
Měl bych se asi pakovat, ale--
Ne, ne. To je jedno.
Mluvte o ďáblu.
Joey.
-Ahoj. -Je všechno ok?
Myslím, že ano. Jak se vám daří získat pas?
-Proč? Kam jedeš? -Paní Tringle mi řekla, že
Grace Elkins odmítla stipendium, bude příští semestr
ve Francii, protože neopustí přítele.
Takže fakulta musela najít náhradu.
-A oni vybrali tebe? -Jo.
-Není to úžasné? -Počkej, zpomal.
-Jedeš do Francie? -Zatím nevím.
Mám dva dny na rozhodnutí.
Kdybys jela, kdy bys odjela?
Za dva týdny.
Uvidíme se později.
Rozhodně si myslím, že by měla jet, co ty?
Jo. Proč ne?
Francie je tak daleko. Nikoho tam neznám a nemluvím francouzsky.
Asi bych nemohla strávit rok v zemi, která uctívá Mickeyho Rourka.
Ať už se rozhodneš jakkoliv, myslím, že je pocta.
Jsem na tebe fakt pyšná.
Táta bude taky, když mu o tom řekneš.
Proč bych to měla říkat tátovi?
Neříkej žes zapomněla, co bude zítra.
-Zřejmě ano. -Má narozeniny, Joey.
-Ty sama. Užij si to. -Já nejdu, Joey. Jdeš ty.
Probuď se, Bessie, nikam nepůjdu.
Dohodly jsme se tak.
Střídavé návštěvy, dokud tam bude.
Minulý rok jsem šla já, takže podle mých výpočtů je teď řada na tobě.
-Na to zapomeň. -Z toho nevyklouzneš.
Jestli nepůjdeš, přísahám Bohu, že toho budeš litovat.
Pořád se na něj zlobíš
za to, co udělal mámě a nám. Já taky.
Ale víš co, Joey? Pořád je to náš otec.
Jo. Náš otec, který je ve vězení.
Co chceš, chlape? Musím jít do práce.
Táta tě hledá a je naštvaný.
Co jsem asi tentokrát udělal.
Spíš to, co jsi neudělal.
Třeba zkoušku v tomhle semestru.
Ředitel Eiger volal,
a táta má strach.
Řekni mu, že si vážím jeho zájmu,
ale měl by si ho nechat na skříňku s pistolí.
Řekni mi něco, Pacey, ani trochu ti nevadí, že jsi
kandidátem na blba v Capesidu?
Bez toho by se Witterova rodina opravdu obešla.
Proč třeba nejdeš a nevytáhneš kočku ze stromu?
A řekni tátovi, že jestli se mnou chce mluvit, měl by to udělat sám.
Jednou tě to unaví dělat ze sebe blba
a už bude pozdě.
Uvědomíš si, že jsi jen špatná pointa,
které se nikdo nesměje.
Měj hezký den, bratříčku.
Díky, žes šel se mnou, Dawsone.
Zabila bych Bessie za to, že mě donutila…
To není problém.
Kdy jsi vůbec naposledy viděla tátu?
Před dvěma lety.
Tehdy jsem zjistila, že obchoduje s marihuanou
a podvádí přitom mou umírající matku s blonďatou servírkou.
No, je to jen pro dnešek.
-Zvládneš to. Slibuju. -Díky.
Nějak ses rozhodla ohledně cesty do Evropy?
-Zvažuji to jako fantasii. -Je to neuvěřitelná příležitost.
Co bys dělal, kdybych odjela?
Sebevraždu.
Nějak bezbolestně, víš. Prášky. Možná výpary z auta.
Ne, vážně, Dawsone.
Co bys udělal?
Pokud tě Paříž udělá šťastnou,
pak bych byl za tebe šťastný.
Takže jsi připravená?
-Ne. -Je to tvrdý.
To snad ne. Zmeškali jsme návštěvní hodiny?
Je mi líto. To jsou pravidla.
Návštěva vězňů končí okamžitě v 5:00.
Jeli jsme čtyři hodiny.
Co máme teď dělat?
Myslíš si, že je tvůj problém důležitý.
A jsem si jistý, že ano, ale tady ve vězení
bydlí přes 800 zločinců, to je pak jak nic.
Můžu se vás zeptat, už jsme tu skončili?
Je z toho větší noční můra, než jsem kdy očekávala.
Vím, že to chceš mít za sebou…
Ale jestli pěkně poprosíš vrátím se s tebou zítra.
Díky za nabídku,
ale musí existovat lepší řešení, než další den v autobuse.
Možná, že je.
Máma říkala, že řekne Bessie že jsme museli zůstat přes noc.
Chceš se dívat na televizi?
Ne, díky. Jsem dost unavená. Myslím, že zalezu.
Dobře.
Takže spíme zleva doprava?
Jako obvykle.
Dobře. Je to poprvé, co spolu spíme v cizí posteli.
Je to problém, Dawsone?
Ne. Je to prostě jiné.
Víš.
Trochu divný.
A proleželý.
Měl bych spát na podlaze.
To nemůžeš, mrzne.
Krom toho, o co jde, Dawsone?
Spíme už roky ve stejné posteli.
Nevadí.
Ne?
Jo?
Nechci, aby to ovlivnilo tvé rozhodnutí o Francii…
ale opravdu bys mi chyběla, kdybys odjela.
Taky bys mi chyběl, Dawsone.
Poslední dobou jsem o nás hodně přemýšlel.
-Opravdu? -Jo.
A?
A…
Chci zjistit, kde jsme.
Co se mezi námi děje.
A jak to uděláme, Dawsone?
Bože.
Promiň, já
prostě tam úplně nejsem.
Někoho jiného mohu pořád analyzovat,
ale jak začnu shovívavě vnímat sám sebe,
úplně ztrácím spojení mezi srdcem a hlavou.
Ti dva jsou neslučitelní, nemůžu je spojit.
Kéž by, bojím se,
co by se mohlo stát, když to neudělám.
Dává ti to vůbec smysl?
Čeho se tak bojíš, Dawsone?
Já nevím.
Nevím.
-Jak mu je? -Zdá se, že testy jsou v pořádku.
Říkají mi, že měl štěstí, ale štěstí s tím nemá nic společného.
Je to kvůli naší každodenní modlitbě a víře v Pána.
To ho přes to dostalo.
Babi, nikdo není šťastnější z jeho uzdravení než já,
ale pochybuji, že modlitba s tím měla něco společného.
Jennifer, Bůh má ruku ve všech dobrých věcech.
Ale neměl nic společného s válkou, hladomorem, AIDS?
Není vždy na nás, abychom chápali Pánovu cestu.
Víš co? Pojďme se vrátit k věci.
Dědovi je lépe. Jen na tom záleží.
Užijeme si to po svém.
Asi bych teď měl jít. Budu hned venku.
Ne, Dawsone, nikam nepůjdeš.
Nevidělas ho už dávno.
Nechceš s ním být chvilku o samotě?
Jako bych chtěla strávit čas s mužem,
který je zodpovědný za zničení mé rodiny.
Kdybych věděl, že přijdeš, objednal bych si doutníky a šampaňské
a určitě pár koblih.
Joey, jsi nádherná.
Ne, nejsem.
Ahoj, Dawsone. Dobrý den, pane Pottere.
Myslel jsem si, že bys mohla přijít.
Pak, že radši nebudu doufat.
Narozeniny ve vězení jsou dost depresivní.
No, jsem tady, ne?
Jsem tak rád. Nemáš ponětí.
Všichni jste dospělí. Je to úžasné.
To lidé dělají. Dospívají.
Jak jde
škola?
To je to, o čem chceš mluvit?
O čem chceš mluvit?
O ničem.
Tady je to tak osamělé, Joey.
Chybíš mi.
I tvoje sestra. Chybí mi rodina.
Tvoje rodina?
Řekni mi tohle:
Chybí ti máma?
Ano. Moc.
Mluv se mnou. Řekni mi, co si myslíš.
Nechceš vědět, co si myslím. Věř mi.
Víš, tohle byla chyba.
Měla bych ti říct, že za pár týdnů odjíždím.
Jedu do Francie, takže už tu nebudu.
A ta rodina, co ti chybí, už neexistuje.
-Je konec. -Není konec, pořád je to rodina.
Pro mě je konec. Všechno nejlepší k narozeninám, tati.
Joey.
Měl bych jít s ní. Omlouvám se, pane Pottere. Hodně štěstí.
Dawsone, počkej. Prosím.
Pověz mi o ní.
Pověz mi o mé dceři.
Co chcete vědět?
Cokoliv.
Všechno.
Je skvělá.
Je chytrá, krásná.
Je vtipná. Je to velká stará strašidelná kočka.
Jestli se za ní plížíš, vyskočí z kůže.
Je to docela zábavné.
Je upřímná.
Říká jim, jako by je viděla.
Můžeš se spolehnout, že řekne pravdu, i když to bolí.
Je tvrdohlavá. Hodně bojujeme.
Někdy je tak frustrující.
Ale je opravdu, opravdu dobrá kamarádka.
A věrná až za hrob.
Věří ve mě.
Jsem snílek, takže je dobré mít někoho takového.
Bože, jestli odjede, nevím, co udělám. Chci říct, ona je…
moje nejlepší kamarádka, víš.
Je víc než to.
Je vším.
-Dobře, o co ti jde? -Co tím myslíš?
Celou cestu domů jsi neřekl ani slovo.
Kdyby měl být někdo zamyšlený, pak jsem to já.
Mluv se mnou, Dawsone.
Co říkal?
Měl ohledně tebe hodně otázek.
Chybíš mu.
Miluje tě.
Neměla jsi odcházet.
-Nepoučuj mě. -To nedělám, ale
-Ale co? -Musíš se ním někdy vypořádat.
To dělám každý den svého života, jasný?
Každou sekundu se zabývám odkazem, který mi zanechal.
Chce, abych o něm smýšlela líp.
Chce, abych řekla: „Odpouštím ti, tati,“ ale nemůžu.
Nic mu neodpustím. Je mi líto, ale nemůžu.
-Tak mu to řekni. -O co jde?
O to, že je to tvůj otec. Tvůj jediný otec.
Nenávidím ho, Dawsone.
-Nenávist je silné slovo -Potom to sedí.
Budeš se muset vypořádat s pocity
hněvu a nelibosti, které k němu máš.
Jinak se k němu připoutáš navždy,
a nezpůsobí ti to nic než bolest.
I v Paříži?
Rozhodla ses jet?
Ano, Dawsone.
Geografická změna je přesně to, co potřebuji.
Dá mi to čas na přemýšlení, víš?
Začít znovu, vyčistit si hlavu.
Útěk není odpověď, Joey.
Odpovědí je co, Dawsone?
Proč mi nedáš jeden dobrý důvod, proč bych měla zůstat?
Dej mi jednu neanalytický
důvod z tvé hlavy, proč bych měla zůstat.
Myslela jsem si to.
POHOTOVOST HLAVNÍ VCHOD
Babi?
-Co se děje? -Tvůj děda.
-Měl další mrtvici. -Cože?
-Jak mu je? -Je v intenzivní péči.
Myslela jsem si, že-- Nerozumím tomu.
Bylo to nečekané. Jeho srdce je příliš slabé.
Ne, všechno bylo obráceně. To nedává smysl.
Bůh má plán pro všechno.
Pro tvého dědu. Pro mě. Pro tebe.
Někdy tomu nerozumíme. Nemůžeme to vidět,
ale právě tehdy je modlitba důležitá.
Jak v to můžeš věřit?
Jen to, že se modlíš, neznamená, že to může změnit Boha.
Dítě, máš to pozpátku.
Modlitba nemění Boha. Modlitba mění mě.
Promiň, Pacey, kuchyně je zavřená.
Prosím, nenuťte mě jíst večeři s rodinou Stepfordů.
Problémy v ráji? Snad něco vyškrábnu.
Myslím, že jsem za troubou viděla krysí trus.
Skvělé, vezmi si. Stačí ho hodit do mikrovlnky a ohřát.
To bylo divný.
Na vteřinu mě přemohla vlna sympatie k tobě.
-To přejde. -Řekni mi něco, Joey.
Máš ve zvyku být ke mně nepříjemně upřímná.
Kdy jsem získal titul ztroskotance?
Udělal jsem pár pitomostí,
ale co mě dotlačilo k tomu,
abych byl chodící, mluvící ostuda rodiny?
Nejsi ostudou svojí rodiny, Pacey.
Podle zástupce Douga ano.
Aspoň pro svou rodinu nejsi.
Právě jsem se vrátila z návštěvy táty.
Jak to šlo?
Otcové jsou divná stvoření, víš to?
Když mi bylo osm let, hrával jsem baseball.
Na konci sezóny jsme měl velký zápas.
Byly dva outy, konec devátého kola, neodpálil jsem.
Každopádně, když jsme přijeli domů, pořád mi nadával.
Že jsem ztroskotanec a ostuda
pro celou rodinu a město, kvůli tomu zápasu.
Příští ráno jsem zaslechl, jak táta vypráví, co se
stalo při zápasu bratrovi.
Slyšel jsem, jak mu říká: „Alespoň mám tebe“.
Já nevím. Nikdy jsem to nikomu neřekl,
ale přál bych si, abych ho to nikdy neslyšel říkat.
Možná by si s ním měl promluvit.
-Řekni mu, že ti ublížil. -To je to, co jsi udělala?
Ne.
-Chystám se. -Jo?
Dnes večer. Musím se vrátit a vidět ho.
Ale autobusy nejezdí tak pozdě.
Můžeš mi pomoc Chtěla jsem někdy něco?
Můžeš tátovi ukradnout auto nebo něco takovýho?
Raději tomu říkám půjčení, ale jistě.
Děkuji.
Chyběl jsi mi.
Zrovna když jsem si myslela, že tě dostanu zpátky,
zase ode mě odejdeš.
Co mám dělat?
Co můžu udělat, abych tě dostala z téhle postele a zpátky do mého života?
Protože se teď cítím tak bezmocně,
chci ti moc pomoct a nemůžu.
Protože chci, abys mi pomohl.
chci, aby ses na mě usmál
a abys mě poslouchal
a magicky nekomplikoval můj život,
jako s to dělával.
Jak jsem řekl dámě předtím, návštěvní hodiny končí v pět.
Myslíte, že bych s vámi mohl na chvilku mluvit?
Jo?
Dobře, slečno, pojďte za mnou.
-Co jsi mu řekl? -Jen jsem mu domluvil.
-Kolik jsi mu dal? -Dvacet babek.
Díky.
Jen?
Obvykle používám dveře, ale můžu jít dovnitř?
Jo, samozřejmě.
Jak je dědovi?
Opravdu to nevypadá moc dobře. Myslím, že ho ztrácím.
Mám pocit, že ztrácím všechny.
Bože, je mi to opravdu líto, Jen.
Chybíš mi, Dawsone.
Opravdu mi chybíš.
Jsem tady, Jen.
Ne, nejsi. Jsi tu napůl.
A částečně je to moje chyba, zkazila jsem to.
Přestanu to kazit.
Jen, o čem to mluvíš?
Můžu tady dnes přespat?
S tebou, jak to děla Joey?
Jako přátelé? Můžu tady dnes s tebou ležet?
Jo.
Jistě.
Bude to v pořádku, Jen.
Bude to v pořádku.
Ahoj.
Nevím, co tady dělám.
To není pravda.
Podívej…
Přišla jsem sem dnes večer, protože…
Chtěl jsem ti říct, žes to podělal.
Vážně jsi to podělal.
A ne proto, že jsi porušil zákon nebo tě chytili
nebo jsi mě zanechal bez otce.
Podělal jsi to, protože mě neznáš.
Jsem tvá dcera a ty mě vůbec neznáš.
Takže…
Asi jsem přišla říct, že…
jsem v pořádku.
Dopadlo to docela dobře.
A budu v pořádku.
Žádná pomoc od tebe.
A…
měla jsem jednou otázku.
Miluješ mě?
Víc, než kdy budeš vědět.
A je mi to líto. Moc líto.
Myslíš na mě?
Zlatíčko…
celý den, každý den, každou hodinu, každou minutu.
Opravdu mě miluješ?
Protože mi je 15 let,
procházím každý den s tím, že mě nikdo nemiluje.
Nic nemůže být vzdálenější pravdě.
Nejsem jediný.
Dawson Leery tě miluje, Joey.
Nikdy ti to neřekl?
Nikdy.
Opravdu. Vím to.
Jak?
Protože se na tebe dívá stejně, jak se na mě dívala tvoje matka.
A ty ho miluješ.
Řekla jsi mu to?
Musíš mu to říct, Joey.
Nedělej mou chybu.
Nečekej, až někoho, koho miluješ…
sežere rakovina a zchřadne,
zatímco ty zadržuješ jedinou věc, kterou čeká, že uslyší.
Miluju tě, tati.
Miluju tě.
Musím jít.
-Ráno. -Dobré ráno.
Díky, žes mě nechal, abych se tu zhroutila.
Žádný problém.
Joey.
-Joey, počkej. -Dawsone, bude v pořádku.
Joey!
Bože, tomu nemůžu uvěřit.
Kam jdeš?
Abych ji zastavil. Má o nás špatnou představu.
-Má? -Jo.
Jsi do ní zamilovaný?
Nevím, co jsem. Je to…
Jen vím, že s ní musím mluvit. Musím jít.
Sbohem, Dawsone.
Ahoj!
Joey!
Jak mu je? Nějaká změna?
Byla jsem celou noc v nemocnici. Nic se nezměnilo.
Jdu později do kostela, jestli se ke mně chceš přidat.
Co se děje, Jen? Je něco špatně?
-Ne, jsem v pohodě. -Chceš o tom mluvit?
Ne, teď ne. Ale díky.
Pojď se mnou do kostela.
Odlož své tvrdohlavé přesvědčení a otevři se něčemu,
co ti může poskytnout hodně útěchy.
Babi.
Nemusíš být v Božím domě, aby tě slyšel.
Joey!
-Je tu Joey? -Ne. Neviděla jsem jí.
Ahoj.
Ne, tohle je její vnučka.
Odešel.
Teď je v Pánových rukách.
Prosím, Pane, vezmi k němu mou nejdražší lásku.
Prosím, ochraň ho pro mě.
A mě taky.
Drahý Bože, moc mi chybí.
Joey, Bože. Hledal jsem tě všude…
Mezi mnou a Jen nic není.
Co jsi dnes viděla, bylo naprosto nevinné.
-Nemusíš mi to vysvětlovat. -Musím, Joey
Proč máš tu potřebu? Jsme jen přátelé. To je vše.
Joey.
No tak, víš, že to není pravda.
Tak co jsme, Dawsone?
Jsem unavená z toho, jak se k sobě vážeme.
Pořád jen analyzujeme naše malé dospívající životy.
Známe mnoho velkých slov. Je dobré analyzovat.
Ale nikam nás to nedostane. Neposune nás to dopředu.
na stejném místě, jako před třemi měsíci.
-Je čas dospět, Dawsone. -Já vím, Joey.
Můžeme.
-Dospíváme. -Ne.
Každý den je stejný.
Díváme se na film, třeba Spielbergův,
najdeme správnou životní korelaci a pak se poplácáme po zádech.
Nakolik je mrtvé naše vnímání,
natolik nám chybí upřímnost.
Něco chybí.
A přišla jsem dnes večer proto, že musíme jít dál.
Podívej, už nejsme děti,
už to neudělám, jen jsem myslela, že bys to měl vědět.
Takže jedeš do Francie?
Nevyhnutelný nervák: Jedu do Francie?
Jedeš?
Podívej, už mě unavuje celý život,
a odchod z města mi dává největší smysl
-Ne, nedává, -Proč bych měla zůstat?
Mají něco nového v obchodě s videem, o čem nevím?
Je čas dospět, Dawsone.
Tak to uděláme společně.
To zvládnu. Dej mi šanci.
I Spielberg překonal syndrom Petra Pana.
Mohla jsem ti to říct už dávno.
Řekla jsi.
Jo.
Podívej, Dawsone…
Jsem tak unavená z tanečků kolem těchto velkých slov.
Chci k tobě být upřímná.
Já taky.
Víc než cokoliv jiného, chci být upřímný.
Myslíš, že jsme na to připraveni?
Jo.
Já ano.
Jsi si jistý?
Protože upřímnost je velké slovo…
a mění věci a komplikuje věci. To…
Jsi připraven na všechno,
co provází říkání pravdy?
Uvidíme se, Dawsone.
Joey. Joey.