-מה אתה עושה? -אני לא מבין את הסרט הזה.
אבל אנחנו צופים בו שעה וחצי ואני רוצה לדעת מה קורה.
אני חוטף דיכאון מסרט לא מציאותי.
-כואב לי הראש, אני לא יכול לצפות בו. -לא מציאותי?
-דוסון, הסרט האהוב עליך זה "אי-טי". -אז?
חייזר בעל אצבעות שמנמנות שאוכל ממתקים ועף באופניים?
אבל הרגשות אמיתיים. והסרט הזה... תעשי לי טובה.
בחורה צריכה לבחור בין שני בחורים אז הם מתחרים ביניהם?
והיא תרצה לצאת עם הבחור בעל המכונית המהירה יותר?
מה אני אגיד לך, דוסון, אבל מכונית מהירה זה דבר די מושך.
למה הם לא "מורידים" ידיים? השרירן בין השניים ינצח.
גם זה רעיון.
-תן לי את השלט. -לא.
-תן לי אותו! -אני לא רוצה לצפות בסרט.
אני אכסח אותך. די, תן אותו!
-רגע! -תן לי אותו.
אתה ילדון.
הסרט הזה ממש מאיים עליך.
-מאיים עליי? -כן.
טוב. תסבירי לי.
בחורים נמשכים לבחורות בגלל המראה החיצוני שלהן.
כן. הם אוהבים בחורות מניו יורק, בלונדיניות בעלות שפתיים משורבבות,
זרועות גרמיות וציצי גדול.
אבל זה הדדי, דוסון. זה הדדי.
לג'ן אין...
זרועות גרמיות.
אתה לא מסוגל להשלים עם זה שאם בחורה צריכה לבחור
היא לא תבחר בטמבל הרומנטיקן שמביא לה פרחים ומצטט שירה.
היא עשויה לבחור בבחור שיש לו מכונית מהירה או שרירים
או "מוט משחקים" גדול יותר.
-מוט משחקים גדול יותר? -כן.
ראשית, בחורות נמשכות לצד הרומנטי יותר מכל דבר אחר.
כן, עוד לא אבדה תקוותנו.
שנית, אני לא מתחרה באחרים. למשל, פייסי ואני.
את לא רואה אותנו מתגוששים בגלל בחורה.
כאמור, אתה לא אוהב להפסיד.
-למה את מתכוונת? -שרירי הזרוע של פייסי גדולים משלך.
לא נכון!
אתה בטוח?
אני חושבת שכן.
אני רוצה להבין משהו.
אם בחורות אכן נמשכות לבחורים רומנטיים,
למה ג'ן לא שוכבת איתך?
-ג'ן רוצה לשכב איתי. היא רק... -היא רק...
לא הגיעה לזה.
נצפה בסרט, ג'ואי.
חשבתי שיש לך כאב ראש מהסרט.
תיכון קייפסייד
בשושלת טוקוגאווה הפריד השוגון בין הדת למדינה
-והאוקו היה... -צר לי על האיחור, המכונית שלי נתקעה.
מצטערת. אני באמת מצטערת.
-שלום. -האוקו היה ההרמון
של השוגון, התגוררו בו 600 נשים וכולן שירתו גבר אחד.
מה? וואו! 600?
-מאחר שהקיסר ישב בקיוטו, הם... -יש לי שאלה.
אמרת ש-600 נקבות שירתו בחור אחד?
-לא אמרתי נקבות, אבל כן. -מה, הן סיפקו לו שירותי מין?
גרנט...
כן, בכל ערב בחר השוגון
-אחת מבין מאות הפילגשים שלו. -לא נכון! מגניב. אלוהים אדירים!
-כאמור, מאחר שהקיסר ישב בקיוטו, הם... -אני כאן.
אענה על שאלות אחרי ההרצאה.
בסדר. האם הפילגשים
היו צריכות לשכב עם השוגון?
-גרנט... -או שיכלו להגיד לו שאין להן חשק?
-זו הייתה זכות גדולה להיבחר אז... -השוגון היה כמו הרב שגל של בית הספר.
-כל הנקבות רצו שהוא ישחיל להן? -הן לא רצו שהוא ישחיל להן.
-לי דווקא נשמע שכן. -כי לך יש מנת משכל נמוכה.
קראנו לו "אומפה לומפה". -"אומפה לומפה"? מה זה?
מהספר "וילי וונקה ומפעל השוקולד".
הגמדים הירוקים שערבבו את השוקולד.
-היי, חבר'ה. -נשבע.
מה מצחיק?
שום דבר.
מה מצחיק כל כך?
שום דבר, דוסון. תעזוב.
-בסדר. -תשמן את השרירים.
השיעור האהוב עליך, התעמלות!
היום נשחק במשחק האהוב עליך, כדורסל. זוכר את המשחק?
המשחק עם הסל. זוכר?
-אני יודע איך משחקים בכדורסל. -אני יודע שאתה יודע.
רק אל תבעט בכדור ואל תחבוט בו במחבט כדור בסיס.
-מכדררים, ככה... -טוב, ממש מצחיק. נתראה בשיעור התעמלות.
בסדר.
-להת', ג'ן. -להת', פייסי.
יש לי שיעור בחינוך לבריאות עם מר פיקרינג. עוד תושב קייפסייד
שנוטר לי טינה משום מה.
את מהממת היום.
-תודה. -על מה צחקתם?
שום דבר, באמת. אני לא זוכרת על מה דיברנו.
טוב.
היום יום שישי, סוף סוף.
בית הספר מוציא אותי מדעתי.
בוא נעשה משהו מוטרף לחלוטין בסוף השבוע. נשוט בנהר סוער
או נקפוץ ממטוס, עירומים.
-נעשה חיים. -בסדר.
יופי.
-להתראות. -להתראות.
המעודדות מתעמלות באולם ההתעמלות.
איך אצליח להתרכז במשחק הכדורסל כשהן שם?
-פייסי, על מה צחקת עם ג'ן? -חבר, צא מהקיבעון.
אם אתה לא מספר סימן שזיבלת עליי.
-היי, אני לא מזבל, אני ממחזר. -שיהיה.
-ג'ן סיפרה לי שדיברתם עליי. -לא נכון.
-כן? -כן.
טוב, למה לא.
-"אומפה לומפה" זה לא שם חיבה נורא. -סיפרת לה שקראו לי "אומפה לומפה"?
זה לא כזה עניין. מישהו היה מספר לה במוקדם או במאוחר.
היא אמרה שזה שם חמוד. באמת.
דוס, אתה כבר לא מזכיר "אומפה לומפה" קטן.
אתה "אומפה לומפה" גדול ואכזר.
טוב, טוב. שלום, אחי.
קשוח אחד.
שיעורי הבית שלכם היו לקרוא מאמר על המתת חסד.
האם יש למישהו הערות?
דניאל!
שרופאים אמורים לרפא ולא להרוג?
כן.
מלבד היות המעשה לא מוסרי, רופא העוזר לחולה להתאבד
עושה מעשה הנוגד לחלוטין את תפקידו המוצהר.
אני חולקת על דעה זו.
גברת לינדלי...
אני לא יודע כיצד מתנהלים שיעורים בניו יורק,
אבל אצלנו בקייפסייד תלמיד נדרש להצביע בשיעור.
מצטערת, חשבתי שזה דיון פתוח.
-את חולקת על דעתי? -כן.
אם רופא יכול לעזור לאדם למות בכבוד, זה טירוף שהחברה שלנו שולחת אותו לכלא.
"למות בכבוד"?
האין זה ביטוי מעודן לרצח ולהתאבדות?
לא. אם מישהו חולה במחלה סופנית, אם אותו אדם סובל מכאבים,
אם מותו הוא רק שאלה של זמן...
אתה לא חושב שמגיע הרגע שבו אין טעם לחיים?
החיים הם מתת האל, והאל מחליט מתי עלינו למות.
-אוי, באמת, זה... -זה מספיק.
חייו של אדם השוכב על ערש דווי אינם מתת האל, החיים שלו שווים לתחת!
סליחה. אני מנסה לומר ש...
זו אינה כיכר טיימס, גברת לינדלי.
אנחנו לא מתבטאים כך בשיעורים שלנו.
את מרותקת לבית הספר בשבת.
עוד מישהו?
דג מטוגן.
היי!
-שלושה כריכי חזיר. -ג'לוב, יש כאן תור והוא מתחיל מאחור.
תראו, תראו... ההרצאה שלך הייתה מגניבה. למדתי המון. זה היה...
-מעורר. -כן, עזרת לי לא מעט.
אבל בעיקר נהניתי מכך שקראת לי טיפש.
כשבנות מקניטות אותי זה מגרה אותי.
אולי תופתע לשמוע שהעובדה שאתה מתודלק על סטרואידים
לא מקנה לך את הזכות להידחף בתור.
-אנשים מחכים. זו חוצפה. -באמת? נדחפתי לפנייך?
כן.
חבר'ה! נדחפנו בתור.
איזו הרגשה מזופתת, אבל את מבינה, נכון? זה מזכיר לך את ההרצאה שלך.
סליחה?
אנחנו כמו השוגונים, ובית הספר הזה...
הוא הארמון שלנו.
-אנחנו משיגים מה שאנחנו רוצים. -האומנם?
את יכולה להיות המשרתת שלי...
או הפילגש שלי.
במה את בוחרת?
לא זה ולא זה.
לכו להתקלח. קדימה. תתלבשו.
-דוסון, רוצה לשחק אחד על אחד? -למה?
כי הולך לי עם הבנות.
לא ייצא לך כלום אם תשב על הספסל.
קזנובה, אל תיתן לי עצות. אני רעב. אני רוצה לאכול.
רק על כמה נקודות. ארוחת הצהריים עליי.
טוב, בל נגזים. אזמין לך קינוח פירות.
טוב, אזמין אותך לצהריים.
תתחיל.
קדימה, דוסון, לאן אתה רץ?
ימינה? שמאלה?
הוא זורק, הוא קולע!
הקהל על הרגליים!
הילדון משחק אותה! די, תפסיקו.
דוסון, אני מכסח לך את הצורה.
רוצה להרשים את המעודדות? תשחק לבד, אני זז.
אל תלך, אני זקוק לך. הודות לך אני עושה עליהן רושם.
מה זאת אומרת?
אתה גרוע יותר ממני.
סתם! בצחוק. אתה יכול לנצח. נסים קורים.
תעביר לי את הכדור, "אומפה לומפה".
-איך קראת לי? -תעביר את הכדור, "אומפה לומפה".
היי, גבירותיי, התרגיל האחרון שלכן היה יפה.
מה לעזאזל?
אוי לא. מה קרה?
נפצעת?
-אתה בסדר? -תפנו מקום.
מסכן.
מה נכנס בך, דוסון?
אתה תירגע מחר, אתה מרותק.
אין לכך כל הצדקה, העונש הזה לא מגיע לנו.
לי לא מגיע, אבל אני חושבת שלך דווקא כן.
מגיע לי להיות כאן?
זרקת כדור על פרצופו של פייסי.
-שברת לו את האף. -לא שברתי לו את האף.
פייסי הוא החבר הטוב ביותר שלך.
אבל מאז איבד את בתוליו הוא מתנהג בחוצפה וברוע.
חשבתי שיש לך שליטה בחושים החייתיים שלך.
הלוואי.
לפעמים יש לי הרגשה שהם שולטים עליי.
בכל פעם שאני במחיצתך.
בוא, לא כדאי שנאחר.
מה אתה עושה כאן?
פייסי, איך שאתה נראה!
-מה שלום האף שלך? -שבור, תודה.
-אלוהים, זה בטח כואב. -היי!
סליחה, סליחה.
איזו הרגשה מחורבנת.
מה את אומרת...
למה אתה מרותק?
-סיפור ארוך. -יש לנו שמונה שעות.
איזה כיף. שלושתנו נשב כאן ולא נעשה כלום.
כמו בכל מוצאי שבת.
-זה ממש עונש. -הריתוק הוא עונש משמעתי.
אלוהים, זה קולה של אבי מורגן.
-מי זו אבי מורגן? -לא פגשת את אבי?
הנערה מהגיהינום.
-בגללך אהיה נערה עבריינית. -אלה הם הנהלים בבית הספר.
יכולתי להיות עכשיו בחוץ ולתרום לתושבי קייפסייד.
לעזור לנכים, לאסוף אשפה, במקום לבזבז את זמני כאן.
יופי. "קישקשתא" וחבורתו.
שבי, אבי. ותחשבי טוב מדוע קיבלת עונש.
אבל אני יכולה להיות מרותקת לבית. אהיה במעצר בית.
אשב בביתי בכל היום ואחשוב ללא הרף על מעשיי הרעים.
אבי, תסתמי.
שלום לכם. ברוכים הבאים. באתם לכאן לרצות את עונשכם.
עיקרו של הריתוק אינו בילוי,
אלא הבעת חרטה.
שבי, אבי.
אתם נדרשים להישאר בספרייה עד השעה חמש.
עליכם לשאול את עצמכם, "מדוע נענשתי מלכתחילה?
מה עליי לעשות כדי לשפר את התנהגותי?"
-מישהו חסר. -אני. הגעתי.
-ג'ואי? -שלום.
-מה זה, מסיבת הפתעה? -כן, הפתעה! תחלקי הפתעות.
שבי. איחרת.
כפי שהנכם יודעים, אני הספרנית.
יש לי עבודה במעבדת הטלוויזיה.
אם מסיבה כלשהי יהיה עליי לבוא לכאן ולהטיל משמעת,
תבלו את שארית היום בסידור ספרים ובמיון כרטיסיות.
נכנסתם לראש?
אתם תבלו את שארית היום יחדיו, תתרגלו לרעיון.
בתום שמונה השעות תהיו כמשפחה.
שמונה שעות? אנחנו נרצח זה את זה.
רק אל תלכלכו את הספרים בדם.
אני רצינית.
-מישהו רוצה גומי לעיסה? -כן, האמת.
-כן. -תישארו ברצון.
אלוהים, פייסי, מה קרה לחוטם שלך?
הייתה לך תאונת דרכים בשעה שחיטטת באף?
לא, ה"שמגגה" הזה
זרק עליי כדורסל.
אתה צריך להודות לו. האף שלך לא ייראה גרוע יותר.
זו הסיבה שרותקת, דוסון? ניסיון הריגה?
ומה איתך, פייסי? נענשת משום שהרסת ציוד של בית הספר?
הוא לא מגלה.
הסיבה ודאי מביכה.
מה עשית? שוב המצאת בלוף ששכבת עם מורה?
לא, וזה לא עסקך.
סודות משגעים אותי. בחייך, אם תספר לי, אתן לך גומי לעיסה.
אתה "קול". אל תגלה את הסוד המשעמם שלך.
ומה איתך, ג'ן? במה פשעת?
אמרתי "תחת" בכיתה.
מר פיקרינג סובל מגישה קרתנית.
כמו רוב האנשים כאן.
אני מצטערת, ג'ן. בטח קשה לך להסתדר עם שוטים שכמותנו.
-לא לזה התכוונתי. -החיים בזבל, מה?
אחורה! קרב! גבירותיי, תפסו את עמדותיכן.
מה איתך, ג'ואי? למה את כאן?
אני לא מופתעת. אצלכם זו תכונה משפחתית, לשבת בכלא.
-לכי לעזאזל. -לדעתי את הזבל, אבי.
יפה, גברתי הניו יורקרית.
רוצה לבלות במחיצת הכבשים השחורות והמפגרות האלה? אני לא אמנע בעדך.
הרבצתי לגרנט בודן.
הרבצת לגרנט בודן?
-לא! בגלל זה הוא עזב מוקדם? -כן.
אלוהים אדירים. זה ממש דבילי, אפילו בשבילך.
גרנט בודן הוא ה-מלך בבית הספר, והוא חתיך רציני.
למה הכניסו אותי לכאן עם כל העבריינים האלימים האלה?
-מה עשית, אבי? -כן.
-עדיף שלא תשאל, דוסון. -דברי, אבי. אנחנו סיפרנו לך.
-בדיוק. -אני לא רוצה לפוצץ לכם את הראש.
-אנחנו נסתדר, טוב? -קשה לי להאמין, פינוקיו.
באמת? נשמע.
טוב.
הייתם פעם בחדר ההלבשה של הבנים? -כן.
שמעתם פעם על סם חביב ושמו "אקסטזי"?
שמעת פעם את המילה "אורגיה"?
זה כל מה שאני יכולה לספר לכם.
יש בבית הספר כאלה שלא פוחדים להתנסות בחוויה ארוטית.
אבל אני לא רצה ומספרת לחבר'ה.
שפתיי חתומות. מצטערת.
ממש כמו "מועדון ארוחת הבוקר". -"מועדון ארוחת הבוקר"?
הסרט של ג'ון יוז על חמשת הילדים שמרותקים לבית הספר.
כן, ובהתחלה הם שונאים זה את זה ובסוף הם חברים טובים.
כן, איזה סרט גרוע. מה עלה בגורלם של השחקנים?
אנתוני מייקל הול חלה במחלה של בלוטת התריס.
מולי רינגוולד איבדה את קסמה התמים והטיפשי
והיתר מתנוונים כאלמונים באפסותה של הטלוויזיה.
מה? אמיליו אסטבז, הוא השתתף בסרטים, זוכר?
אלה סרטים קלאסיים, בחיי.
איזה צחוק.
מה?
אחותה של החברה הכי טובה שלי בניו יורק השגיחה על ילדיה של אלי שידי.
את מכירה מישהו שמכיר מישהו שמכיר את אלי שידי?
כן, ג'ן, את ממש זוהרת.
מה לעשות? לא כולנו כמוך.
את בולעת אקסטזי ונדפקת עם כל הבנים על הרצפה בחדר ההלבשה.
גברת טרינגל?
-גברת טרינגל! -באמת...
הבאת אותו כדי שיפריד בין דוד בו והופ.
גברת טרינגל?
-מה יש? -יש לי שלפוחית שתן והיא עומדת להתפוצץ.
אני יכולה ללכת לנוחיות?
אני מתפלאת שהיא לא עוקבת אחרינו.
אולי אני תוחבת את האף, אבל יש לי הרגשה
שיש בין ארבעתכם מתח מיני.
אני צודקת?
זמן לקרוא
-משעמם לי. -באמת?
איפה האקסטזי שלך, אבי?
נלך לחדר ההלבשה של הבנים, ואת יודעת...
אין לי. לו היה לי, לא הייתי מבזבזת אותו על "אדום החוטם".
לא תרשי לאייל אדום החוטם להשתתף במשחקים הסוטים שלכם?
אתה יודע מה? רעיון לא רע. משחקים. נשחק במשחק.
באמת? במה את רוצה לשחק? "הצמד את הזנב לזנזונת"?
לא.
נשחק "אמת או חובה".
בבקשה? אני אהיה החברה הכי טובה שלך.
טוב, אני ראשונה. דוסון. אתה יכול לשאול אותי כל שאלה,
-ואני נשבעת שאומר רק את האמת. -תשכחי מזה, אבי.
נו, באמת, דוסון. אתה לא רוצה לשאול אותי משהו?
כן. את חייזר? ומאיזה כוכב לכת הגעת?
-לא. כדור הארץ. טוב, תורי. -רגע!
-לא, זו הייתה שאלה. -זו הייתה בדיחה.
למשחק יש חוקים. זה היה התור שלך, עכשיו תורי.
ואני רוצה לשאול...
את פייסי.
אמת או חובה, פייסי?
בסדר. אבל זכרי, אני הבא בתור.
אני ממש משקשקת מפחד.
אמת או חובה, פייסי?
-אמת, חובה, למי אכפת. -יפה. אמת.
פייסי, למה רותקת?
מה... העניין הוא... פשוט...
טוב... אני רוצה חובה.
-פייסי, באמת. גלה לנו. -אני רוצה חובה.
אתה חנון כזה. טוב.
חובה עליך...
לנשק על השפתיים
למשך עשר שניות...
את ג'ן!
מה?
אנחנו ממתינים.
-זה דבילי. -אף אחד לא רוצה לשחק, אבי.
אני רוצה. ופייסי, אמרת "חובה", אז תעשה כדבריה.
טוב, בסדר. מה אכפת לי?
טוב, ג'ואי.
גברתי החכמולוגית.
-מה את רוצה, אמת או חובה? -לא, אמרת שאתה...
אמת או חובה?
אמת.
טוב.
את מי את מחבבת?
את מי אני מחבבת?
כן, שאלה פשוטה. במי את מאוהבת?
האמת.
האם אמרתי "אמת"? התכוונתי לחובה.
אתם אפסים כאלה. אתם לא מסוגלים להתמודד עם האמת?
אעשה הכול. אטפס אל פירי האוורור, אתערטל לפני גברת טרינגל.
יש. אם בנשיקות עסקינן...
ג'ואי, חובה עלייך לנשק על השפתיים למשך 15 שניות...
את דוסון לירי.
-לא בא בחשבון. -פייסי, תתבגר.
-לא, את צריכה לעשות את זה. -אמרת שתעשי כל דבר.
בסדר. דוסון, בוא הנה.
קדימה.
אני אמדוד זמן.
שלוש עשרה, ארבע עשרה,
חמש עשרה.
זהו.
אנחנו נהנים או מה?
תורך, ג'ואי.
כדור הארץ לטמבלית.
-עבור, טמבלית. -טוב.
ג'ן...
אמת או חובה?
אמת.
טוב.
בין כל הבחורים בקייפסייד, האם את נמשכת לדוסון יותר מאשר לאחרים?
-האם אני מחבבת אותו יותר מכולם? כן. -זו לא הייתה השאלה שלי.
שאלתי אותך אם אליו את נמשכת.
-מה זאת אומרת "נמשכת"? -נמשכת, נמשכת אליו, גופנית.
כן. את דלוקה עליו? בא לך לשכב איתו או שהאופי שלו מוצא חן בעינייך,
אבל היית מעדיפה לשכב עם מישהו אחר?
עם פייסי, למשל?
-לא! אני מחבבת את דוסון. -כן, אבל האם את חושקת בו?
-זו שאלה דבילית. -למה זו שאלה דבילית?
-אין לי בעיה עם השאלה הזאת. -זו שאלה דבילית, כי...
זו שאלה דבילית, כי התשובה היא כן, בסדר?
התשובה היא כן, כמובן. אני חושקת בדוסון. בסדר? אני מחורמנת עליו.
עכשיו את מאושרת, ג'ואי? או שאולי אם תפסיקי ל...
-לא משנה. -דברי, ג'ן. אין לי בעיה עם זה.
-מה את רוצה להגיד לי? -מי עכשיו?
אולי אם תפסיקי לחשוב עליי ועל דוסון תמצאי לך חבר.
אה, התגשמות כל התקוות.
כן, אחד החזירים האלה יהיה חברי, ואני אהיה כאותה מעודדת קופצנית
שנדפקת ונזרקת בידי הספורטאי התורן.
כן, אשכב עם גרנט בודן על הרצפה במלתחות. איזה כיף!
מילותיה של לסבית אמיתית.
הלוואי. ואני לא חושבת עלייך ועל דוסון,
אז תצאי מהקטע.
טוב, חובה על כולנו.
לעשות מה?
ללכת בעקבותיי. אנחנו בורחים מהכלא.
יש לך מוח מעוות, סמי.
החשיבה שלך מעוותת, קייט.
ידעת שדוד בוב יגונן על בילי
ושיפרצו מחלוקות בינו לבין הופ.
את יודעת מה הבעיה שלך? את חושבת
-שאני ערמומית כמוך. -מה דעתך על זה?
-אנחנו ניתפס, בטוח. -לא.
גברת טרינגל צופה ב"ימי חיינו".
פירושו של דבר שהיא הקליטה את הפרקים שהוקרנו השבוע,
ויש לה עוד שעה וחצי,
ולנו יש שעה של חופש.
מה אנחנו עושים כאן?
אני מציעה שנשחק במשחק חדש.
זו הרפתקה חביבה לכל המשפחה, שמה "נחש של מי התחת".
"נחש של מי התחת"?
-כן, זה נעים. -פייסי, תרים את המכנסיים.
ועכשיו נשחק ב"נחש של מי התחת".
כולם נראים אותו הדבר.
לא, אפשר לראות את ההבדלים.
זה קטן ושובב, וזה שלי.
-וזה התחת של פייסי. -מנין לך?
-רואים. -היא ראתה אותו בעבר.
-אני לא רוצה להקיא. -בחייך, זה לא בשליטתה.
התחת שלי הוא מגנט.
הבנות לא יכולות להסיר את מבטן.
תפסיק, אתה נשמע פתטי.
אתה סתם מקנא.
בך? אתה סובל מאשליית גדלות.
דוסון, זה שקוף כל כך. זו הסיבה שזרקת עליי כדורסל,
וזו הסיבה שהתנהגת כמו נבלה.
-אני? התנהגתי כמו נבלה? -דוסון, אל תתווכח.
אתה מקנא בי. אתה מקנא בי, כי אני ספורטאי טוב ממך
-וכי חיי המין שלי טובים משלך. -כן, פייסי, אתה דון ז'ואן אמיתי.
לפחות לי לא קראו "אומפה לומפה", טוב?
המציאות העגומה היא שאתה לא יוצלח.
אתה כישלון חרוץ והמטרה ללעג בבית הספר.
-חבר'ה, תירגעו. -אולי נהיה חברים?
לא ידעתי מה הפסד במשחק מעולל לאגו.
לא הפסדתי במשחק הכדורסל.
-רוצה משחק חוזר? -אשחק נגדך בכל מקום, בכל שעה.
דוסון, למה אתה עושה את זה?
אני לא מוכן שהוא יירד עליי.
הבחור קיים יחסי מין פעם, והוא חושב שהוא צ'מברליין.
-אז בזה מדובר? במין? -לא.
אבל זה משפיל, לי יש חברה והוא נותן לי עצות.
דוסון, מה קורה, השתפנת? קדימה.
דוסון, זה טיפשי. אתה לא צריך לעשות את זה.
זה יהיה מעניין.
קדימה, "אומפה לומפה". רגע האמת.
אם אנצח, תספר לנו למה ריתקו אותך.
אני? אפסיד במשחק? עזוב אותך משטויות, חבר.
בוא הנה, נראה אותך.
קדימה, תתחיל.
פייסי, הכדור אמור להיכנס לרשת.
הכלבים שלי משחקים כדורסל טוב מכם.
זה אווילי. למה גברים חושבים שהם צריכים להתחרות על הכול?
כן. אנחנו הבנות אף פעם לא מתחרות.
יופי של זריקה, דוסון.
את לא רוצה להביא פונפונים ולעודד את החבר שלך?
בסדר, ג'ואי, אני נכנעת. ניצחת.
אני מנסה להתחבב עלייך, אבל אין לי סיכוי.
-מה? אני מחבבת אותך. -בחייך, אני לא טיפשה.
אני קולטת את ההשמצות הקטנוניות שלך.
מה עשיתי לך? אני רק מנסה להתיידד איתך.
לא תוכלו להיות חברות כל עוד תריבו על אותו בחור.
ג'ואי, ברור שאת מאוהבת בדוסון.
את טועה.
הנשיקה שלכם הייתה מעלה את האוקיינוס באש. אל תגידי לי שאני טועה.
הנשיקה הזאת הייתה רצינית.
טוב, יש לכן על מה לדבר.
אני צמאה. אני הולכת לשתות מים.
-אתה מפסיד, פייס. -קדימה.
אתה לא עומד בקצב שלי?
תיארתי לעצמי.
ג'ואי, אני יודעת שזה בטח...
אני לא רוצה לדבר על זה, טוב?
-לא איתך. -אני יודעת.
זה בסדר.
אני מבינה. באמת.
-למה את תמיד כזאת? -איך?
נחמדה כל כך.
אלוהים!
היה לי קל יותר אילו היית מגעילה, זה הכול.
סליחה, אני יכולה לנסות להיות מגעילה יותר.
-חבר'ה, צריך לחזור לספרייה, עכשיו! -מה?
-לא נכון! -כן!
לא, זה לא הוגן. רימית.
חבר'ה, אני רצינית. אם לא נגיע לספרייה
בתוך שתי דקות, אכלנו אותה!
גבירותיי! נגיע מהר יותר דרך המלתחות!
בואו, מכאן!
שלום, גברת טרינגל. מה המצב?
האם יש סיבה לכך שלא תרותקו לבית הספר בשבת הבאה?
כן. גווענו ברעב.
את לא יכולה לנעול אותנו בספרייה בלי אוכל.
אני חברה בארגון "אמנסטי".
אז הלכתם לאולם ומה? אכלתם כדורסל?
לא. לא ידענו מה אנחנו עושים. הזינו מרוב רעב.
-אבי, עוד מילה אחת ואני... -גברת...
עליכם למיין את הכרטיסיות.
את שארית זמנכם תעבירו בסידור הכרטיסיות
לפי הסדר והחזרתן למגירה.
ואם לא תסיימו עד השעה חמש,
תבלו כאן עמי בשבת הבאה.
הבנתם אותי?
אבי, את עוזרת לנו או לא?
אני לא יכולה, מצטערת.
אני סובלת מכאבים בשורש כף היד.
-אחרון חביב. -תודה לאל.
לא האמנתי שאשמע את עצמי אומרת זאת.
נו?
-גמרתם למיין את הכרטיסיות שלי? -כן.
הרגע גמרנו לסדר אותן, גברת טרינגל.
השעה ארבע וחצי. בקרוב תלכו הביתה.
גברת טרינגל...
יש לך עיניים יפהפיות. שקלת להחליף לעדשות מגע?
אבי, אל תחמיאי לי. ריצית את עונשך.
אני מקווה שלמדת לקח.
אין מאחרים לשיעורים בקייפסייד.
-איחור? -מה קרה לאקסטזי, אבי?
-ולאורגיה על הרצפה במלתחות? -ידעתי מההתחלה!
קלטתי שזו סתם פוזה. את שקרנית.
-מי כמוך מזהה שקרן. -עשי לי טובה, בסדר?
את סתם בורגנית מרובעת עם פה כמו ג'ורה.
אוי, לא! פייסי חשף את פניי ברבים!
אפשר לחשוב. בסך הכול ניסיתי להכניס קצת עניין לעסק.
השאלה היא, למה אתה קיבלת עונש, פייסי?
כן, זו הייתה העסקה.
אם תפסיד במשחק, תספר לנו.
-המשחק הזה היה בלוף אחד גדול. -עשינו עסקה.
-נו, כבר. -ספר לנו.
אתם יודעים מה? אין סיכוי.
תשכחו מזה.
-פייסי לא עומד בהתחייבויותיו. -נמאס לי מהירידות שלך.
אני רוצה לסמוך עליך, פייסי.
אתה רוצה לסמוך עליי?
אתה מפחד שאגנוב ממך את החברה שלך?
לא אתפלא. אתה תעשה הכול בשביל מין.
זה הערה מגעילה, דוסון.
-זה מה שאתה חושב עליי? -מה עליי לחשוב?
-נישקת אותה! -אבל זה היה משחק.
-תודה. -אתם התנשקתם על אמת!
לא נכון.
-אל תיעלב. -לא נעלבתי.
-אז כל הקטע הזה עם "אומפה לומפה"... -למען השם, דוסון!
ניפחת את זה לסיפור גדול.
יכול להיות. בסדר? אבל אתה לא מבין. אתה לא תופס.
שתי המילים האלה, "אומפה לומפה", אני שונא אותן.
חוסר הביטחון שלי וכל הנלווה לכך קיים במילים האלה.
כשאתה קורא לי בשם הזה, אתה חושף אותי.
חושף שאני לא ספורטאי ושאין לי...
ניסיון מיני.
אני בתול, בסדר?
אני לא איזה רב שגל כמוך.
רב שגל?
תגיד לי שאתה צוחק, דוסון.
טוב.
אתה רוצה לדעת למה אני פה?
תישבעו שזה לא יוצא מהחדר.
-אנחנו נשבעים. -נשבעת.
נשבעת.
טוב.
אז...
אתמול...
אחרי שפירקת לי את האף בכדורסל...
המעודדות היו
ממש נחמדות אליי, ו...
חבשו לי את האף וחיבקו אותי וכולי.
וזה הלהיב אותי קצת.
אוי, לא.
זה לא הכול.
אני...
הלכתי לשירותים כדי להפיג את הלחץ, אתם מבינים?
-אלוהים. -כן.
המאמן נכנס לשירותים,
לשאול אותי מה שלום האף שלי...
והוא ראה עוד משהו, מה?
כן. וזו הסיבה שאני כאן.
זה הסיפור המביך ביותר ששמעתי מימיי.
תודה.
אתה מוכן להפסיק לזרוק כדורים על הפרצוף שלי?
די ברור שאני לא דון ז'ואן העומד לגזול את החברה שלך.
לפחות לך יש חברה, לי אין כלום.
יש לך יד.
אתה צודק. הוצאתי עליך את כל התסכולים שלי. סליחה.
אני מחפש הצדקה...
הצדקה למה?
לכך שאת לא חושקת בי.
רגע.
דוסון...
אני מחבבת אותך מאוד.
אבל זה לא מספיק.
אני רוצה שתחשקי בי.
אתה מתנת האלוהים, דוסון, ואני חושבת שאני לא מאמינה באלוהים.
האנשים בבית הספר הזה לא קיבלו אותי בזרועות פתוחות.
יש לי הרגשה שכולם שונאים אותי, ואני לא יודעת למה.
כי אני מניו יורק? כי אני שונה?
לפעמים יש לי הרגשה שהחיים שלי כאן
הם עונש משמעתי שממנו אין מנוס,
אבל אז אני נזכרת בך.
ובזה שפגשתי בחור נפלא,
רומנטי כל כך, דואג, שאותו אני מחבבת מאוד
ובו אני חושקת.
דוסון, רק בזכותך אני מצליחה לשרוד בימים הקשים.
ומטורף מצדך לחשוב שאני רוצה שתהיה אתלט רב שגל.
אני מבין שאת רוצה להתקדם לאט. באמת.
ואני לא רוצה להלחיץ אותך, אני לא רוצה להיות כזה.
אבל אני בן אדם. יש לי הורמונים.
את יודעת...
אמרתי לך שאני לא חושב על מין איתך, אבל אני כן חושב.
המחשבה חולפת במוחי...
בערך 1,000 פעמים ביממה.
זה הכול? זה כלום.
פייסי, התנהגתי כמו אידיוט מושלם.
אני מצטער על ששברתי לך את האף ועל הכול.
אני מצטער שקראתי לך "אומפה לומפה". אבל אתה לא צריך להתפלא,
כי אני דפוק על כל הראש.
אתה לא דפוק.
כן, אני כן דפוק. וכולם יודעים שזה נכון.
אבל, דוסון...
אתה החבר הטוב ביותר שלי.
וכמעט דפקתי את החברות שלנו.
ממתי כולם טרודים כל כך בנושא המין?
ועכשיו גם אתה, דוסון.
אם אתה מודאג מכך שלכולם יש ניסיון ולך אין, אל תדאג.
יש לך חברה אחת שתיקבר בתולה.
-ג'ואי, זה רק עניין של זמן. -שמה יקרה?
שאתחרפן ואתחיל לשכב עם כל בחור עם מכונית מהירה ושרירי זרוע מפותחים?
שתמצאי את האדם הנכון.
מצאתי.
-ג'ואי? -סליחה, דוסון. אני לא יודעת מה קרה לי.
יש לי רגשות מוזרים, המון רגשות מוזרים.
ואני לא יודעת איך להתבטא, וזה מוציא אותי מדעתי.
זאת אומרת...
אנחנו מכירים כבר שנים, אתה יודע עליי הכול.
הכול. ואני לא מסוגלת לדבר על זה.
אני לא יכולה.
ואני מרגישה...
-בודדה מאוד. -את לא לבד.
-כן נכון. -לא, ג'ואי, אני כאן.
הייתי לצידך כשהיינו בכיתה ו', ואני כאן לצדך גם היום.
שום דבר לא ישנה את זה. שום דבר.
ואולי אם תצליחי...
לדבר על זה, אז...
אז הדברים ייצאו, והרגשות שלך לא יהיו עזים כל כך.
תשתחררי מהם.
אני לא יכולה. אני לא יכולה.
אם אני אגיד את זה לא אוכל להתכחש להם.
וזה ישנה הכול. ואני לא רוצה שזה יקרה.
אני לא יכולה.
רבותיי, ברכותיי.
ריציתם את עונשכם. אתם יכולים לחזור הביתה.
תרגום כותרות אדם כהן