Bože, je dokonalá.
Dokonalá?
-Dawsone, zklamal jsi mě. -Podívej se. Ty oči. Ty vlasy.
Uznávám, že má jisté fyzické přednosti,
ale nic originálního nebo tajemného.
Dobře, klídek.
Není tu prostor pro představivost.
Udržovaná Newyorčanka ze střední třídy.
Vidím jí z tváře celou budoucnost.
-Vážně? -Jo.
Lehce nadprůměrné výsledky jí dostanou
na menší školu umění někde v Nové Anglii,
kde se bude specializovat na dějiny umění.
Pak se vrátí na Manhattan, aby se vdala za makléře,
kterého potkala někde na sobotním zápase.
Do roku se přestěhují do Connecticutu,
opraví starý statek,
a vychovají 3 neuroticky skvělé děti.
Ty jsi o tom hodně přemýšlela.
Ani ne. Je to jasné.
No, Nostradame, já se nechám překvapit.
Jak je libo. Chtěla jsem ti ušetřit čas.
Podáš mi tu nahrávku?
Přijímám tipy na dárek rodičům k výročí.
Jsem v koncích. Co dát dvěma lidem, kteří jsou jen spolu
posledních 20 let?
Oddělené dovolené, řekla bych.
Vím, že se tvůj styl pořád vyvíjí,
ale nečekala jsem Russe Meyera.
To jsem netočil.
Našli jsme perfektní dárek k výročí.
- Co je to? - Já nevím.
Přísahám, že jsem to netočil.
Musel jsem nechat běžet kameru.
Víš, má to určité kvality.
Dá se na to dívat.
Jo.
Ta žena vypadá povědomě.
Vím, co myslíš.
Když si představíš vlasy z očí.
A posadíš jí za katedru?
Mohla by to být…
Slečna Jacobsová.
Je to na kazetě, jak to s někým dělá.
Slečna Jacobsová, co nás učí angličtinu šestou hodinu?
-Přesně ta. -No počkej.
Cože? Ty máš nahrávku s Tamarou?
Je mi líto, Pacey. Vím, že sis myslel, že čeká na tebe.
Natáčeli jsme na vrakovišti,
na chvíli odběhli od kamery
a zbytek je pornografická historie.
Bože, to je fakt divné.
Ale toho chlápka jste nepoznali, nebo jo?
Záběr přes rameno. Jeho tvář tam není.
Jo.
Jestli ho chceš najít,
hledej chlapa s hnědými vlasy a pulzujícími svaly.
Dawsone, myslím, že bych se měl podívat na tu kazetu.
Jistě. Zařídím ti soukromé promítání.
Ať máš soukromí na rande s paní dlaní.
Jak chytře zvládneš sexuální frustraci proměnit v humor.
Víte co, lidi? Jdu pozdě.
Musím jít, než babička vyhlásí pátrání.
Půjdu s tebou.
-Zatím, děti. -Nezapomeň na tu kazetu.
-Úchyle. -Prudérko.
Pacey hodně mluví. Jako by toho tolik zažil.
Je to chvástání.
Říká se, že čím víc o tom člověk mluví,
tím je v tom horší.
Já o tom skoro nemluvím.
Já vím. Proto se tě pořád držím.
Víš co, Dawsone?
Teď na to asi není nejlepší chvíle.
-Beru to tak, že nejsme sami. -Prakticky ménage à trois.
Podívej se na to takhle,
potlačení touhy jí může jen posílit.
Takže příště to bude chtít gigantický polibek.
-Jestli to čekání přežiju. -To není čekání, ale těšení se.
Kašlu na to.
Děláš tyhle věci, abys mě rozčilila, Jennifer?
-Byl to jen polibek, babi. -Jen polibek.
Vzpomínám na dost potíží,
které začaly po pouhém polibku.
Ty máš definici potíží širší než kdokoli, koho znám.
Tak mi pověz, proč Tě sem rodiče poslali.
Proč mi to nepřipomeneš.
Neslyšela jsem recitaci svých hříchů už asi 15 minut?
Nedělám to, abych tě mučila.
Dělám to, abys dvakrát nevkročila do stejné řeky.
Víš co? Babi, už mě to nebaví.
To jak spolu mluvíme.
Tyhle rozhovory,
které se vždy stočí do stejných kolejí
a my říkáme znovu a znovu to samé.
Pojďme to ukončit.
To, co jsi viděla venku,
babi, byl jen polibek.
Jen polibek.
Musela jsi ji vidět.
Nikdy jsem ji neviděla. Přísahám.
Děláš si srandu. Po 20 letech manželství…
Ještě ne 20. Až v pondělí.
Dawsone, poslouchej.
Tvoje matka mi právě řekla, že nikdy neviděla
mou jizvu pod bradou.
Tu z nehody na motorce před 10 lety?
Ano. Děkuji, Dawsone. Děkuji mnohokrát.
Vidíš? Můj syn zná mou tvář líp než ty.
Možná bys měla chodit domů dřív,
abys mě viděla za světla.
Mě si nevšímejte. Už jdu.
Pacey.
-Co děláš? -Ta nahrávka.
-Ta se slečnou Jacobsovou. -Ano, ta!
Přestaň! Kámo, zničíš mi deníky.
Říkal jsem, že ti ji pustím. Nemohl jsi počkat?
Ne, asi ne.
Vím, že pro ni máš slabost, ale klídek.
Není to zas taková věc.
Tady máš. Ty zvíře.
-Dawsone. -Jo?
Víš, možná jsem k tobě poslední dobou nebyl úplně upřímný.
Ne, že bych ti lhal nebo tak.
Spíš jsem něco vynechal.
Dobře.
Nejsem tak prokletý sebe-uvědoměním jako ty,
ale mám představu o tom, jak mě lidi vnímají.
Nemám na to, dostat holku.
Hodně o tom napovídám, ale nedostanu ji.
Když to říká dost lidí,
začneš tomu věřit.
Asi ti úplně nerozumím, Pacey.
- Tentokrát jsem tu holku dostal. - Co?
Můžem tomu říkat zákon průměrů, nebo vyšší moc,
říkej tomu, jak chceš, ale dostal jsem ji.
Kdo? Koho jsi dostal, Pacey?
Ach, chlape.
Dawsone, nevím, jak ti to mám říct.
Ale ten chlap s hnědými vlasy a pulzující svaly na krku…
S Tamarou Jacobsovou…
To jsem já.
-Ne. -Jo.
Tentokrát to nejsou řeči, i když bych si to trochu přál.
Protože mě napadá asi 40 důvodů,
proč je ta páska můj konec.
V neposlední řadě je tu faktor studu.
Nikdo by neměl mít své poprvé na videu.
Zbláznil ses?
Není slovo, které by vystihlo mou reakci.
Ale mám ji rád, Dawsone. Opravdu.
A není to jen sex, chlape.
Já nevím. Asi je to moc nepravděpodobné a bizarní, aby to fungovalo.
Bizarní by mohlo být to slovo, jo.
Jo.
Tohle…
Bude to znít trochu divně.
Na té kazetě, byl…
Chci říct…
Vypadal jsem dobře?
Jak jsem si vedl, šlo to?
Jo. Šlo ti to dobře.
Chci říct, podle mě jo.
Zvládl jsi to.
Super, chlape.
Díky.
A ještě to nikomu neříkej.
Dobře.
Mohl bys jim pořídit svícen,
pěkný rámeček, možná lidové umění.
Myslíš, že se jim to líbí?
Tvoji rodiče jsou běloši z předměstí ve středním věku.
Žijí pro lidové umění.
Měla bys je vidět. Je to nechutný.
Jsou jak… polovinu času se líbají,
nebo po sobě lezou v obýváku.
Je to smutné. Žárlím na sexuální život svých rodičů.
Co tím myslíš? Blondýna ti nedala?
Myslela jsem, že teď už…
Ty jsi vážně romantik, viď?
Nemyslím, že se někam dostaneš,
dokud nezlomíš zlou babičku, ale…
Mami?
Mami.
Dawsone! Ahoj.
Joey.
Co tu děláš? No, to je překvapení.
-Co tě sem přivádí? -Jenom nakupujeme.
Omlouvám se. Dawsone, tohle je…
-Bob Collinsworth. -Reportér, že?
-Správně. -A Joey.
-Ahoj. -Těší mě moc.
Tvoje máma mi pomáhala vyřešit problém se šatníkem.
Podle průzkumu mě diváci mají rádi,
ale nenávidí moje saka.
Každopádně jsem Tě rád konečně poznal.
Máma mi řekla o tvém filmu.
Taky jsem indie fanoušek…
Rád bych to viděl, až to dokončíš.
Jistě. Dobře, jo.
Bobe, vážně bychom se měli vrátit k přípravě.
Má pravdu. Opatrujte se.
Těšilo mě.
Uvidíme se doma.
-Čau, mami. -Sbohem, Joey.
Když jsem Boba viděl v televizi, připadal mi jako blb.
Ale teď, když jsem ho potkal, nepůsobí tak špatně.
-Co myslíš? -Myslím, že jsi to trefil poprvé.
Troufám se ptát?
Tvoje nejhorší obavy se naplnily. Jdu za Dawsonem.
Víš, možná toho budu litovat,
ale budu radši, když povíš, co si myslíš,
než aby ses na mě dál takhle dívala.
-Chce od tebe jen jednu věc. -Ne. To vůbec není Dawson.
Je naprosto sladký a upřímný a romantický…
A ta Potterovic holka.
Jak mu leze oknem do pokoje.
-Netroufám si hádat. -Ne.
Dawson a Joey jsou kamarádi.
Možná je tu trochu sexuálního napětí, to se děje
když se kluk a dívka tak dlouho přátelí, ale nic víc.
A pokud jde o Dawsona a mě, babi,
včera odpoledne jsi viděla celou show.
Takže mám pravdu, že k němu něco cítíš?
Jo, to máš.
No, s tím se nedá nic dělat.
Jen doufám, že se vyhneš chybám,
které dívky ve tvém věku často dělají, jak obě víme.
Ty vždycky najdeš způsob, jak si kopnout, viď?
Doháníš mě k zoufalství.
Všechno, co řeknu, nemyslím jako kritiku.
Já vím. Někdy je to taky odsouzení.
-Ahoj, Tamaro. -Ahoj. To je překvapení.
Viděl jsem tě. Řekl jsem si, že se zastavím.
-Jsem ráda, že jsi to udělal. -Co to čteš?
Schválené osnovy čtení 10. ročníku.
Vybírám další knihu pro naši třídu. Nějaké návrhy?
Co tentokrát něco s akcí?
-S akcí? -Jo. Sex.
Čeho se naše školní rada tak bojí?
Už jsme prakticky dospělí. To zvládneme.
Červená knihovna nás nezabije.
Pacey, v každém díle,
které si letos přečtete, bude sex.
-V těch co jste četli loni nejspíš taky. -Ale ne skutečný sex.
Spíš odstrašující příběh.
Sex jako varování. Vážně.
Pokaždé, když někdo v knize má sex,
stane se něco zlého.
Romeo a Julie.
Mají sex a než se naděješ, zabijí se.
Šarlatové písmeno
Hester má sex
a hned ji zavrhnou na celý život.
A ten Řek…
-Oidipus? -Ano. Ten.
Vyspí se s holkou, která je jeho matkou.
Je z toho tak vyděšený, že si vypíchne oči.
To není skutečný život.
Oprav mě, jestli se mýlím, ale je známo,
že jednou za čas spolu dva lidé spí a užijí si to,
a potom všechno dobře dopadne.
Vážně si myslíš, že to jde?
Stevene?
Dobře. Názor.
-A chci naprostou upřímnost. -No, jestli…
Ale než něco řekneš,
tvůj názor pro mě hodně znamená a jestli to nesnášíš,
nevidím dno té propasti, kam mě to pošle.
Kromě mého ubohého výkřiku, myslím, že je to dobré.
Velmi slibné a určitě to bude skvělé.
-Skvělé? -Vážně skvělé.
Zítra mám práci s předdabováním.
Půjdu na stanici za mámou.
Nechali mě tam používat vybavení.
Ale… Nechtěla bys jít taky?
-Jo. To zní skvěle. -Jo?
Vážně?
Proč tě tak překvapuje, že skočím po každé
šanci trávit s tebou čas?
Já nevím. Přirozený skepticismus, možná?
Tak se přes to přenes. Ne všechno v životě musí být tak složité.
Ve starých filmech, když byli dva v posteli,
kvůli cenzuře museli mít nohu na podlaze.
Nechápu proč.
Pokud jsou postavy chytré,
pořád můžou dělat skoro cokoliv.
Dawsone. Máme spoustu času na to, abychom dokázali, že se naši cenzoři mýlí.
Nemusíme dnes vyhrát případ.
Dobře?
Dobře.
To bylo skvělé.
-Můžeme to vidět s obrazem? -Jo.
-Viděl jsi už dnes mámu? -Ne, vystopuju ji potom.
Stevene?
Dobře, jdeme na to.
Půjdeme znovu. Víc šoku, míň hněvu.
Více šoku, méně hněvu. Dobře.
-Promiň, Dawsone. Já… -Dáme si pauzu.
Promiň, asi jsem byl perfekcionista.
Občas se mi to stává.
Ne. Mám rád muže, který ví, co chce.
Vážně? Něco jako já?
Tak nějak.
Podívej. Tvoje máma.
No tak.
Vím, že se ti teď musí točit hlava a…
Já nevím. Možná si říkáš, jak nefér je
že právě teď, když si potřebuješ promluvit,
jsi tu zaseknutý s někým, kdo je napůl cizinec.
Ale vždycky to vypadá, že si máme co říct,
i když jde spíš o škádlení než o skutečné řeči.
Víš, zábavné a sladké a tak, ale trochu na povrchu.
Co se snažím říct je…
Jestli si chceš s někým promluvit, myslím opravdu mluvit…
i když jsme to zatím neudělali,
ráda bych byla tou osobou.
Musím s tebou mluvit.
Dobře.
Vážně bych to měl říct tátovi.
„Tati, žena, se kterou slavíš dvacet let manželství…"
„Teď spí s Bobem."
„Zdá se, že neodolala vůni jeho Aqua Velva."
Oba víme, že to není nejlepší nápad.
Žertoval jsem o tom, že si zahýbají, ale nevěřil jsem tomu.
Jaká je tu míra cizoložství? Tvoji, moji rodiče.
Žijeme ve městě Normana Rockwella,
nabílené ploty, domy na pláži
a pod tím vším je to…
Myslíš, že se to ví?
Vždycky se to ví.
My to nevěděli.
Že jo?
Joey?
Joey, já to nevěděl.
Ty ano?
Věděla jsi to.
Jak to že jsi nic neřekla?
Proč? Abys mě za to mohl nenávidět?
Víš, že by se to stalo.
Myslela jsem, že to poznáš.
Co?
Jsi docela vnímavý chlap obvykle,
ale asi se shodneme, že jsi rozptýlený.
-O čem to mluvíš? -Napovím ti.
Blond vlasy, odrůstá z košíčků B.
Neobracej to v diskuzi o Jen. Joey, lhala jsi mi.
Nevěděla jsem, jak…
-Co, ohrožuje tě Jen? -Ohrožuje?
Nejsem ohrožena. Nudím se.
Nudíš se. Takže lžeš, abys zahnala nudu.
Chtěla jsem být kámoška.
Tohle si kámoši nedělají.
Udělala jsi přesný opak. Rozvázala přátelství.
Ne, Dawsone. Snažil jsem se a…
Nevěděla jsem, jak…
Snažíš se něco říct, Joey?
Nemáš slov? Neboj. Tvé činy mluví jasně.
Sbohem! Měj se.
Hezký život.
PŘEHRÁVÁNÍ
-Ahoj, Dawsone. -Ahoj.
Myslela jsem, že se za mnou zastavíš.
-Byl to blázinec, víš. -Mrzí mě to.
Zlato, něco tě trápí?
Ne. Fajn.
No, já ti nevěřím.
Nikdy jsi moc dobře nemaskoval ten pohled,
když tě něco trápí.
Nech mě hádat.
Jedna z mnoha žen ve tvém životě ti zamotala hlavu.
Jo, něco takového.
Dawsone?
Ano, s čím vám mohu pomoci?
Vlastně mám dvě věci.
Vím, že mě máte za sexem poblázněného teenagera,
který vám kazí vnučku, ale ujišťuji vás,
to není ten případ. Vůbec ne.
Co je ta druhá věc?
Přišel jsem vyzvednout Jen.
Jennifer!
Možná je to ve mně. Mám staromódní představy o věrnosti.
Což jsem očividně zdědil z otcovy strany.
Omlouvám se. Začínám tě nudit?
-Ne. -Protože sebe už nudím.
Vůbec ne, Dawsone. Chci říct…
Jsem ráda, že si o tom můžeme promluvit.
Trochu mě zranilo, když jsi mi neřekl ani slovo
a běžel sis vylít srdce k Joey.
No, už tu chybu neudělám.
Udělej mi laskavost? Slib mi, že budeš vždy upřímná.
-Dobře. -To není prázdná poznámka.
Pevně věřím, že tajemství ničí.
Zraňují, ubližují a zabíjejí…
Myslím to s námi vážně.
Dobře? Žádná tajemství mezi námi.
Jo. Ale nemyslíš, že v určitých situacích můžou být věci,
které lidé prostě nechtějí vědět?
Ne. I kdyby máma přestala tátu milovat,
měla být upřímná…
Nemluvím o tvých rodičích.
Chci říct, no tak. Nikdy nepřemýšlíš,
proč jsem se sem tak najednou přistěhovala?
Říkala jsi, že je dědeček nemocný
a babička chtěla pomoct.
Babička byla zdravotní sestra 40 let.
Spíš jí pomáhá, když jí jdu z cesty.
Dobře. Tak proč jsi tady?
Dobře.
-Upřímnost, že jo? -Jo.
Moji rodiče mě sem neposlali, abych pomohla babičce.
Poslali mě sem, protože klišé o teenagerech ve velkém městě jsou pravdivé.
Jaké klišé?
No tak, slyšel jsi je.
Moc rychle dospívají, zůstávají venku po nocích se špatným typem lidí,
mají sex moc brzy.
Rodiče tě chtěli dostat od takových pryč?
Ne, Dawsone. Byla jsem takové dítě.
-I to se sexem? -Jo.
Přítel, že jo?
Jo, ale ne jen on.
Dobře.
Takže to co jsi řekla o tom, že jsi panna,
bych měl asi ignorovat.
Možná se teď chovám sebe destruktivně,
protože tě mám ráda a vím, že načasování je špatné a všechno,
ale chtěl jsi upřímnost.
A máš pravdu.
Měli bychom být upřímní, měl bys vědět, s kým chodíš.
-Jsi s tím v pohodě, že jo? -Jo.
Chci říct. Čekal jsem, že to bude horší.
Dawsone?
-Co? -Vezmeš mě za ruku?
Jo. Jistě.
STŘEDNÍ ŠKOLA CAPESIDE
Uvidíme se později.
Ahoj, ráno jsem tě nestihla.
Šel jsem brzy. Kvůli filmu, víš.
Mám chuť zazdít referát z laborky.
Chceš jít do kina nebo tak?
To zní skvěle, ale jsem pozadu s úkoly.
Nemám na to průměr.
Dobře. Tak rychlá studijní přestávka.
-Dobře. Jo, zavolám ti. -Jo?
-Rozhodně. -To, o čem jsme mluvili…
Jen, už musím jít, jo? Ale promluvíme si později.
Jo. Později.
Otázka dne.
Pokud má někdo poměr s více partnery,
měli by říct všem stranám dohody?
Neformální průzkum?
Je to důležité, pohlavní choroby a AIDS krouží všude kolem,
nemluvě o morálních důsledcích.
Ne. Souhlasím.
Kdybys ses zapletl s někým jiným, chci to vědět.
Já? Ne. Neotáčej to na mě.
-Neotáčej co? -Ten problém.
A co to je?
Máš ráda jeho nebo mě?
Neodolatelné, když zníš na svůj věk.
Viděl jsem vás na obědě
a dnes na chodbě, jak se smějete.
Jak mu oprašuješ ruku.
Kdo to bude, Tamaro, já nebo pan Gold?
Nevěděla jsem, že tě to tak trápí, Pacey,
nerada bych si mezi vámi vybírala.
Benji a já toho máme hodně společného.
Rádi mluvíme o knihách a autorech a jsme oba velcí fanoušci opery.
Nemluvě o našich problémech s muži.
Problémy s muži?
Ano. Zdá se, že tvůj rozsáhlý výzkum
přehlédl, že nejsem zrovna Benjiho typ.
Ne?
Ne, pokud ti nepřipomínám Mela Gibsonna.
Pan Gold je gay?
Nech si to pro sebe.
Tak tomu nerozumím.
Včera v kavárně, když jsem tě chytil za ruku.
Protože jsme byli na veřejném místě, kde nás mohli vidět
studenti, učitelé nebo rodiče, jsem ti to nedovolila?
Pacey.
Pokud jsi z nás zmatený,
a snažíš se pochopit, co se mezi námi děje,
můžu ti říct jen to, že já taky.
Jo? Vážně?
Ano. Opravdu.
Hej.
Dlužíš mi asi sedm osmin rozhovoru.
Jo, asi jo.
Asi je to moje patetická nejistota,
ale jen se chci po včerejšku ujistit,
že jsi v pohodě.
Jsem v pohodě.
Vážně?
Jo, kromě toho, Jen, je to minulost. Je to pryč.
I kdybych měl problém, co můžu dělat?
-Mohl bys mi to říct. -Říct co, Jen?
Nevím, co chceš, abych řekl.
Pomůžu ti. Mohl bys mi říct, proč se mi vyhýbáš,
a co znamená ten pohled.
Ať už je to odpor, žárlivost nebo nesouhlas,
protože jsem ho u tebe nikdy neviděla.
Že z nás máš divný pocit a že potřebujeme pauzu,
protože máš pocit, že mě neznáš a asi nikdy neznal.
A teď ti to ulehčím, Dawsone.
Jen řekni, jestli jsem něco vynechala.
Myslela jsem si to.
-Tobě by to nevadilo? -Proč by?
Protože není panna. Spala se s jinými kluky.
To je to, co na tobě nechápu, Dawsone.
Kdyby mi žena, za kterou pálím,
nějakým zpovědním způsobem řekla, že není panna…
Copak nevidíš, co dělá?
Ne.
-Ty to nevidíš? -Ne.
Dává ti zelenou, Dawsone.
Říká: „Chápu, že jsi nervózní
udělat první krok,
protože jsi romantik, který staví ženy na piedestal.
Takže ti dám největší dárek,
žádoucí žena může dát sexuálně nezkušenému muži."
-Zelenou? -Přesně!
Říká, že to chce stejně jako ty.
Vaše těla chtějí totéž.
Tohle není o sexu, Pacey, jde o romantiku.
Nemáš ponětí, o čem mluvím, že ne?
Jo, mám.
Nemáš, protože to, co jsem chtěl říct před
projevem „svět-podle-Paceyho" je,
že to se sexem nemá nic společného.
-Jde jen o jednu věc… -Správně. Že se bojíš.
Poslouchej. Jen Lindleyová, kterou sis vybudoval ve své mysli,
tak úplně neexistuje, chápeš?
Ve filmech může být cokoli,
ve skutečnosti scénář zahodili.
-Vypadá to tak. -Poslouchej.
Můžu říct jen, užij si to, chlape. Život má docela nečekané výhody.
Jo.
Dokázal bych se obejít bez neočekávaných zápletek.
Panenská přítelkyně, která není zrovna panna.
Středoškolský ňouma…
…má poměr s učitelkou.
Šťastný manželský pár
slavící své 20. výročí svatby,
který není tak úplně šťastný.
Jo. To je na prd, chlape.
-Mluvil jsi s mámou? -Ne. Změna plánu.
Myslel jsem, že jí to řekneš.
Řeknu to tátovi.
-Ahoj. -Ahoj.
-Neslyšel jsem tě. -To mě nepřekvapuje.
Dneska je velký večer, co?
Máš vůbec ponětí, jak dlouho je 20 let?
A ještě čtyři roky jsme spolu chodili.
Musím s tebou mluvit.
Naši přátelé z vysoké jsou většinou podruhé ženatí.
Všichni jsme se brali kolem 20, na dnešní dobu brzy…
Je dost pravděpodobné, že tohle není ten správný čas…
Ale víš, po dvaceti letech můžu říct to, co tehdy.
Nedokázal bych bez ní žít.
Tati…
-Co? -Něco ti musím říct.
No, zní to vážně. Co je to?
To je, a vím, že je špatná doba, ale…
Ahoj, Dawsone.
-Budu hotová za minutku, zlato. -Dobře.
Dawsone, poslouchám.
Šťastné výročí, tati.
Užij si to.
To udělám.
Ahoj.
Promiň, kuchyň je zavřená.
Jestli přežiješ ten šok, jdu za tebou.
Potřebuju poradit.
V jakém poli jsem podle tebe expert?
Dawson Leery.
Víš, mám dost práce s těmi účtenkami a zamykáním.
-Možná jindy… -Řekla jsem mu, že nejsem panna.
Možná mám chvilku.
Byl ze mě tak zklamaný,
což mě samozřejmě rozzlobilo.
A teď už nevím, kde jsme.
No, řeknu ti něco o Dawsonovi.
Má na svůj věk slušnou slovní zásobu, ale není vyzrálý.
Je to klasický jedináček.
Nefoukne se, když věci nejsou po jeho a vidí jen černobíle.
-Cokoli jiného ho mate. -Jo.
Pokud jde o ženy,
našli by se zkušenější papežové.
Loni v létě byl mlíčňák. Říct, že
jeho sexuální život má limity, je eufemismus roku.
Je nepolíbený. Poušť.
Nezávidím ti, s čím se musíš vypořádat.
Nesnažíš se mě vyděsit, že ne?
Ne.
Snažím se ti říct, že každý kluk, který vyroste v dobrého chlapa,
byl pro holky v 15 mimoň.
Tak, co bys dělala?
To stejné co ty.
Ranilo by mě to. Naštvalo. Zmátlo.
Ptala bych se na radu.
Asi špatných lidí. A čekala.
Na co?
Až vyroste. A srovná se.
Na všechno.
A jak dlouho to trvá?
Mě se neptej.
Asi bych byla pitomá a čekala věčně.
Nechceš společnost?
Můžu se na něco zeptat?
Kolik ti je, Tamaro, 35?
Něco takového.
A měla jsi jiné muže, viď?
Pár ano.
Hodně?
Ne moc důležitých.
Kolik jich bylo?
Tohle tě zajímá? Chceš čísla?
No, podívejme se.
Jeden byl na střední škole a jeden na vysoké.
A od té doby, myslím, byli tři.
Posledních pár let nikdo.
Skvělé. Díky.
Pacey.
Jo?
O tom na střední škole?
Nemyslela jsem svou.
V Capeside to byl další rušný týden.
Shodli se poslední dva lidé, kteří toho podle mě jsou schopní.
Babi i Dawson si oficiálně myslí, že jsem děvka.
Víš, mezi námi, ani nevím, o co jde.
Za dva roky, téměř 55% mých vrstevníků bude mít sex.
Za pět let to bude 100% a nikoho nebude zajímat, kdy jsem začala já.
Ale zatím je to jedno velké neštěstí.
Kdo ví,
možná až se probudíš, 15-ti letá dívka se stinnou minulostí
nebude takový problém.
Venku se všemi kamarády?
Jo. Proto jsem tě nezval.
Přicházím v míru.
-Zkazíš to, víš. -Co?
Jen.
Přišla za mnou. Řekla jsem jí, ať čeká, že se vrátíš.
Díky, vážím si toho.
Vysvětlila jsem jí, že si vyléváš vztek
a že jsi naštvaný na rodiče.
Jsem naštvaný na svět, Joey. Jsem teenager.
Jsme teď kámošky, blondýna a já,
takže jestli máš pro ní nějaké zprávy, dej mi vědět.
Cokoliv jsi udělala, díky,
ale teď nechci mluvit.
S tebou.
No tak. Necháš si ujít šanci básnit o dívce svých snů?
-To je to, co děláš s přáteli. -To je.
Až na to, že my možná nejsme.
Vtipné.
Karty se obrací.
Nejde jen o včerejšek, Joey. Jde o minulý týden, měsíc…
Všechno co se teď mezi námi děje.
Nevycházíme spolu tak, jako dřív.
Takže přátelství… Myslíš, že už nejsme přátelé?
Já nevím. Jsme víc? Jsme míň?
Prostě to není tak, jak to bývalo.
Nic už není.
Říká se tomu sociální evoluce.
To dost silné vzkvétá
a na zbytek se díváme v muzeích.
Ty a já?
Patříme do muzea?
To nevím.
-Snadno se na mě naštveš. -Jsi moc kritická.
V alternativním vesmíru, musíme být tak 50 let manželé.
-Určitě byla nádherná svatba. -Nejlepší.
Každý z nás měl doprovod.
Jo, Jen byla po mém boku.
A na konci večera, nevyhnutelná otázka.
Koho si vezmeš domů? Rande nebo manželku?
-Dilema. -Ale fascinující.
Tváří v tvář té volbě hodnotíš své možnosti.
Oči se pomalu odklání
od ní ke mně.
Pak zpátky k ní.
Pak zpátky k tobě?
Jo, ale já piju s bohatým chlapem na baru.
Pak si boháč dovoloval a tys potřebovala záchranu.
Vážně?
-Na tu část si nepamatuju. -Já jo. Naprosto jasně.
Určitě jsi potřebovala záchranu.
A byl jsi dost chlap?
Zhodnotil jsi jasně situaci a jednal?
Zachránili jsme se tu noc, Dawsone?
V tomhle bodě je to mlhavé, to si nepamatuju.
Těžko říct.
No, až se ti to vrátí, určitě chci slyšet,
jak to skončilo.
Budeš můj první hovor.
Dobrou noc, Dawsone.
Celé mě to unavuje.
Dawsone?
Jo?
Ať svatba dopadla jakkoli,
jsem si jistá, že jsem se bavila až do konce.
Jo.
Já taky.
O tom není pochyb.
Rovnou do muzea.