AGENTUL SECRET
În anii 1880 (spre deosebire de zilele noastre),
Londra era raiul refugiaţilor politici de toate naţionalităţile.
Ambasadele lor îi supravegheau în permanenţă, ca şi Scotland Yard-ul.
Acesta era terenul fertil pentru orice fel de conspiraţie şi trădare.
Şi fantezia e cea mai neproductivă formă de ceartă.
Să-ţi fie ruşine, Michaelis!
Acţiunea nu poate fi decât rezultatul...
Cum poţi nega discuţii despre viitor, care este unul...
Voi nega orice!
... dintre cele mai puternice căi de a emoţiona masele.
Voi nega absolut orice se foloseşte de o simplificare atât de flagrantă.
Adevărul e complex. Dacă îi iei complexitatea, îl distrugi.
Şi dacă adevărul este distrus, construieşti pe nisip.
La ce te referi când vorbeşti despre "adevăr"?
Desigur, istoria este un cadavru.
Încă n-ai înţeles?
Să-ţi spun ceva, ei nu le inventează.
Ideile nu iau parte în desfăşurarea evenimentelor.
Cu siguranţă nu ideile tale.
Cred că am avut mai multă libertate de gândire decât toţi cei de aici.
Da, societatea mi-a dat multe teme de gândire.
Am stat 15 ani într-o celulă umedă, într-un subsol. Da, am avut timp să...
- Tot nu înţeleg unde am greşit, mamă. - Nu, draga mea, ai înţeles greşit.
Nu te simţeai confortabil aici, de asta?
De asta ti-am lăsat resturile mele de mobilă bună.
Nu văd de ce să renunţ la ea, până nu mor.
- Stevie? - Da, Winnie?
Du-te si desenează. Te chem eu când va trebui să ducem bagajele jos.
Sigur, Winnie.
... Neputinţa noastră de a ne elibera tovarăşii.
Judecătorul a fost drăguţ şi ne-a explicat că...
Ce ţi-a venit să vorbeşti despre asta de fată cu el?
Ştii că se supără când cineva vorbeşte despre moarte.
Îmi pare rău, Winnie. Nu m-am gândit.
- M-am încălzit. A ajuns taxiul? - Da, e aici.
Uite. Uite, nu sunt nici pe jumătate gata.
Am luat totul? Te-ai uitat în sertare, Winnie?
O revoluţie nu poate fi provocată.
Trebuie să apară spontan, prin voinţa oamenilor, atunci când înţeleg
iminenţa căderii capitalismului sub propriile sale contradicţii.
Încă nu ai înţeles, Michaelis, că pesimismul tău nenorocit
este ca si cum te-ai lăsa călcat în picioare de tirani?
Pesimism! Dacă aş fi fost pesimist,
nu crezi că în aceşti 15 ani aş fi găsit o cale să-mi tai gâtul?
Aş fi putut să mă dau cu capul de pereţii celulei.
Nu, nu recomand resemnarea si nici indiferenta.
Eu doar spun că trebuie să avem răbdare!
Răbdare! Adică să nu facem nimic.
Tu spui că orice acţiune este fără rezultat.
Mai rău de atât. Îi încurajezi pe aceşti canibali economici,
care beau sânge si mănâncă carne de om!
Asa e!
Nu, răbdarea nu înseamnă supunere. Aşa ne pregătim pentru viitor.
Dacă aş găsi 3 bărbaţi, care să nu iubească nimic pe Pământ,
inclusiv pe ei înşişi,
atunci aş putea face pregătirile necesare pentru viitor.
Nu poţi forţa să se întâmple ceva ce ar trebui să vină de la sine.
În curând, proprietarii vor începe să se lupte între ei.
Şi, între timp, ţin fiarele de marcat pe pielea oamenilor.
Trebuie să auzim cum sfârâie şi să nu reacţionăm în niciun fel,
doar să avem răbdare, să simţim miros de piele arsă!
Stevie? Ce s-a întâmplat?
Cred că doare când te atinge fierul de marcat, Winnie!
Gândeste-te ce tare trebuie să doară!
Lasă asta. Taxiul e aici. Ajut-o pe mama să coboare cu bagajele.
Trebuie să se termine, Winnie! Trebuie să se termine!
Haide. Nu te mai gândi la asta. DI Verloc îi va opri.
Încercăm să tinem o sedintă aici. Termină cu agitaţia! Termină!
- Îmi pare rău, dle Verloc. - Tocmai plecam.
Îmi pare rău, domnilor. Vom lua o scurtă pauză.
Soacra mea se mută în seara asta.
- E foarte bine. Absolut tipic. - Ce e foarte bine?
Exact ce ai putea să aştepţi de la un degenerat.
Ar trebui să ai grijă să nu te audă soţia că îi spui aşa.
ÎI iubeşte foarte tare pe fratele ei.
- E un termen strict academic. - Da.
Mulţumesc foarte mult, dle Verloc. Îmi pare rău că v-am deranjat.
- Permiteţi-mi, dnă Verloc. - Domnule Michaelis.
- Mă descurc eu cu dl Ossipon. - Te rog, spune-mi Tom.
Credeam că te cheamă Alexander.
Da, dar prietenii mai speciali îmi spun Tom.
Ascultă-mă. Te poţi întoarce oricând vrei, ştii asta.
Dle Verloc. Eşti atât de drăguţ.
Ascultă, îmi faci o favoare, tinere? Încarcă tu bagajele.
N-am voie să ridic greutăţi.
Haide!
Se simte bine fratele tău?
- E un pic supărat astăzi. - Supărat...
- Vă rămân recunoscător, dle Verloc. - Nu, nu aveţi pentru ce.
Spune-i, Adolf, n-a vrut nimeni ca ea să plece.
- Ce? Nu, nu. Sigur că nu. - Vă multumesc.
- Nu va dura mult. - Scap de ei cât de repede pot.
Călătorie plăcută.
- Să ne întoarcem la sedintă. - Da, chiar.
Nu.
Nu-I biciui.
- Nu trebuie să dai cu biciul. Doare. - Să nu dau cu biciul, zici?
A fost ideea ta, mamă, asa că nu stiu de ce continui.
N-o fac dinadins, draga mea. Îmi pare rău.
- Nu te-ai certat cu dl Verloc, nu? - Nu, nu, bineînţeles că nu.
DI Verloc a fost mereu generozitatea în persoană.
Atunci ce te-a făcut să pleci de la noi?
Nu m-am putut obişnui cu magazinul acela.
Trebuia să tin ochii închisi când treceam pe lângă el.
Nu prea puteai invita oameni acolo pentru un ceai, nu?
E o afacere bună.
- Nu ştiu ce ar fi spus tatăl tău. - Tata era o brută.
- Winnie! - Stii bine că asa era.
- Şi se descărca pe Stevie. - Era dezamăgit de Stevie.
Nu s-a putut obişnui cu ideea că băiatul lui era un pic...
Că nu era zdravăn la cap.
Dar dacă îl bătea cu cureaua, nu-I făcea mai deştept, nu?
Doamne, ce s-a mai întâmplat? Băiatul a păţit ceva?
- E în regulă, Winnie. - Urcă-te în secunda asta!
Nu, e în regulă, Winnie. E în regulă. Nu, merg pe jos.
- Fug după voi. - Ce tot zici acolo?
E prea greu, Winnie. Pentru cal.
Să fugă după trăsură. N-am mai auzit asa ceva!
Să nu-I laşi, Winnie. Se poate pierde.
Se va supăra dl Verloc, Stevie.
Ai băut?
Si să nu mai faci asta.
- Săracul cal. - Lasă calul.
Ţi-ar plăcea să stai aici la două dimineata?
Eu fac ture de noapte. Trebuie să iau ce îmi dau ăstia.
Si iau tot felul de oameni în puterea nopţii.
Am o soţie şi 4 copii de întreţinut.
E o viaţă grea.
- E greu... foarte greu. - Greu pentru cai.
E mult mai greu pentru amărâţi ca mine.
Poţi să vii în patul meu, dacă vrei. Şi calul. O întreb pe Winnie.
Fac asta pentru Stevie. Voiam să fie în siguranţă.
E acelaşi motiv ca cel pentru care tu te-ai căsătorit cu dl Verloc.
- Dacă vrei să stii adevărul. - Cum adică?
Nu-mi spune că nu-I preferai pe băiatul măcelarului.
Cum îl cheamă? Ron! Un băiat tare frumusel.
Îi plăcea să râdă.
Nu, tu voiai pe cineva care să aibă grijă de Stevie.
- DI Verloc îl place pe Stevie. - Da, dar el poate fi o povară uneori.
Şi acum mă gândeam că şi eu aş putea fi o povară.
Nu.
Păi, chiar şi cei mai buni bărbaţi pot să se sature, dragă.
Nu voiam să se sature de Stevie.
Ar trebui să se sature de mine mai întâi.
Vei veni să mă vezi, nu, Winnie? Cât de des vei putea?
Bineînteles.
Vreau să te văd în fiecare duminică.
Voi veni când voi putea şi când nu voi putea, îl trimit pe Stevie.
Nu, nu, să nu-I laşi să vină singur.
Trebuie să schimbe autobuze, se va pierde.
Lasă, găsesc eu o soluţie.
Mai bine intri, mamă. Aici poţi răci.
Vei avea grijă de mine la întoarcere. Să mă ajuţi să mă urc în autobuz.
Nu-ţi face griji, Winnie. Am eu grijă de tine.
- Viaţa e grea, Winnie. - E adevărat.
E greu pentru cai şi pentru oamenii sărmani.
Nimeni nu poate schimba situaţia, Stevie.
- Da. Politia! - Nu asta ar trebui să facă poliţia.
Atunci, ce ar trebui să facă ei, Winnie?
Poliţia are grijă
ca cei care n-au nimic să nu fure de la cei care au mult.
Si atunci? Ce să facă ei dacă sunt săraci si le e foame?
Nu trebuie să-ţi faci griji, Stevie. Nu trebuie să ne preocupăm atât.
Atâta vreme cât ne iubim unul pe altul, Stevie.
- Da. - Asta e cel mai important.
- Si dl Verloc mă iubeste? - Sigur că da, Stevie.
E un om bun dl Verloc.
Haide!
Încasările sunt foarte mici azi.
Nu asta mă preocupă acum.
Am fost chemat la o întâlnire mâine,
la ambasada rusă.
Nu cred că e de bine.
Vino în pat.
Credeam că nu mai scap de ei în seara asta. Toate epavele alea.
- DI Michaelis e un om drăguţ. - Îşi permite să fie.
Acum şi-a găsit ducesa aceea în vârstă sau ce-o fi, să-I susţină.
Şi Ossipon?
El n-are nevoie de nimic...
dacă există pe lume fete prostuţe cu conturi în bancă.
Băiatul n-ar trebui să audă ce se vorbeste aici.
Nu stie altceva. Crede că totul e adevărat.
E deja greu pentru el
să se obisnuiască cu faptul că a plecat mama.
De ce a făcut asta?
Poate că e mai bine.
E un băiat atât de bun.
N-aş putea trăi fără el.
Ai vrea să...?
Sau vrei să sting lumina?
Da, stinge lumina.
Înţelegeţi franceză, presupun.
Da, mi-am făcut stagiul militar în Franta.
Da, tu eşti cel care a furat planurile chiulasei armei lor de câmp?
Da, eu eram.
- Cât ai primit pentru asta? - 5 ani de muncă silnică.
Să te înveti minte să-i laşi să te mai prindă.
La loc.
Susţii că eşti un socialist disperat sau un anarhist, nu-i aşa?
Anarhist.
Foarte corpolent pentru un anarhist, nu-i asa?
Adică?
Anarhist obez este o contradictie în termeni.
De cât timp eşti plătit de ambasadă?
De 11 ani.
Am citit toate rapoartele pe care le-ai făcut anul trecut
şi trebuie să spun că nu înţeleg de ce le-ai mai scris.
Doar cu 3 luni în urmă v-am trimis o avertizare
că va fi asasinat Marele Duce, când va vizita Parisul!
Poliţia franceză ne-a asigurat
că informaţiile tale sunt exagerate şi nerealiste. Şi nu ţipa.
Serviciile Secrete, prin natura lor, sunt greu de descris.
Dar îţi pot spune ceea ce nu sunt Serviciile Secrete.
Nu sunt o instituţie filantropică.
Ar trebui să fii cel care agită spiritele.
Nu pot să-mi dau seama ce ai provocat, în afară că m-ai enervat.
Te-am chemat ca să-ţi spun că de acum va trebui să-ţi câştigi banii.
Vremurile bune s-au dus.
Nu munceşti, nu câştigi.
M-ai chemat aici printr-o scrisoare mai mult decât un ordin.
E doar a treia oară când vin aici în 11 ani!
Şi prima dată am intrat pe uşa din fată ziua în amiaza mare!
Nu pare să te intereseze siguranţa mea, câtuşi de puţin.
Siguranţa ta te priveşte.
Dacă m-ar fi văzut cineva venind aici, n-aş mai fi folositor.
Şi dacă nu mai eşti util, să fii sigur că vei fi aruncat afară.
Să înţeleg că ştii de conferinţa internatională de la Milano.
Citesc si eu ziarele.
Atunci ai observat că dezbaterile pentru combaterea terorismului
n-au avut niciun rezultat. Guvernul britanic, mai ales,
nu vrea să-ţi abandoneze politica absurdă şi sentimentală,
de a oferi azil aşa-zişilor refugiaţi politici.
Blestemaţii tăi de prieteni trebuie doar să completeze un formular.
Asta înseamnă că îi pot urmări pe toţi.
Mai precis, îi vreau pe toţi închişi.
Vreau să ne fie predaţi ca să ne ocupăm de ei aşa cum trebuie.
Absenţa unui sistem de represiune rational este o rusine.
Am hotărât că e momentul potrivit ca să instigăm această represiune.
De-asta te-am chemat.
Vreau o serie de probleme. Nu neapărat sângeroase.
Nu sunt un măcelar. Dar să trezească idei.
De exemplu, un atac la o oră de vârf.
- Ce crezi că ar putea fi? - Nu stiu.
Atunci fii atent. Voi încerca să mă fac înteles.
Clasa pe care vrem să o atacăm, este greu de surprins.
Asasinările conventionale sunt obisnuite.
O bombă la Galeria Natională ar putea avea un efect mai mare.
Dar, mai ales, printre artişti şi printre criticii de artă.
Oameni care nu contează.
Cel mai important aspect al momentului este stiinta.
Stiinta?
Din păcate, nu putem bombarda matematica pură.
Şi, bineînţeles, de detalii te vei ocupa tu.
- Dar am o sugestie. - Mă gândeam eu.
Da.
Ce-ai zice dacă ne-am ocupa de astronomie?
Astronomie?
Toată lumea a auzit de Greenwich.
Chiar şi cei care îţi fac pantofii în gară au auzit.
Dar nimeni nu ştie exact ce este, această oră Greenwich.
Dar are o semnificaţie mistică. Primul meridian.
Un atac asupra timpului însuşi.
Complet gratuit şi absolut inexplicabil.
Dacă asta nu va agita autorităţile şi să le facă să reacţioneze,
nu stiu ce altceva ar avea efect.
- Va costa ceva. - Nu, nici să nu încerci.
Vei primi plata obişnuită,
şi dacă nu se întâmplă ceva repede, nu o vei mai primi nici pe aceea.
- Ne-am înteles? - Asta e tot?
Conferinta de la Milano se va ţine din nou peste o lună.
Dacă nu se întâmplă ceva până atunci, legătura ta cu noi va lua sfârşit.
Şi acum poţi să pleci.
Primul meridian, dle Verloc.
Atacă pimul meridian.
- Ai avut o zi proastă? - Oribilă.
Băiatul ăsta ar face orice pentru tine... Adolf.
- La ce te gândeşti? - Să emigrez.
- Ce?! - În Franta sau California.
N-aş putea face asta. Ar trebui să pleci singur.
Şi n-ai putea trăi fără mine, nu-i asa?
Nu, n-aş putea.
Stevie? Esti bine?
- Lar stă pe balustradă, supărat. - E din cauză că a plecat mama.
Plec.
- De ce nu-I iei cu tine? - Nu pot.
Aerul proaspăt s-ar putea să-i facă bine.
Du-te si ia-ti haina.
Am primit o scrisoare de la Michaelis astăzi.
Chiar asa?
Ducesa lui i-a dat spre folosinţă un conac de ţară,
ca să-si termine cartea.
Şi s-a oferit să-I primească pe Stevie pentru câteva zile.
E drăguţ din partea lui.
Dar nu poţi să stai fără el, nu-i asa?
Bineînţeles că pot.
Dacă el vrea să meargă. De ce nu?
Atunci îl duc acolo.
Pa, dragule.
Te iubesc, Winn.
Hai, du-te!
Precum tatăl si fiul.
Tu îţi dai lucrurile aşa, oricui?
Nu refuz pe nimeni. E o regulă absolută.
Atâta timp cât îmi mai rămâne si mie ceva.
- Şi crezi că e un principiu bun? - Foarte bun.
- Adică ai da şi poliţiei? - Ei mă lasă în pace.
N-ar putea să te aresteze, dacă ar vrea?
Pentru ce?
Pentru ce? Pentru că n-ai aprobare să lucrezi cu explozibili?
Politia stie că nu dau tot ce am.
Le port aici, lângă inimă.
Dacă sar pe tine, pe stradă, 6 poliţişti?
În buzunarul stâng am un dispozitiv de detonare.
Merg cu mâna pe el tot timpul.
Dacă îl strâng, porneşte detonatorul.
Merge pe acelaşi principiu ca şi camera de fotografiat.
- Instantaneu? - Din păcate, nu.
Estimez că ar fi cam 10 secunde între apăsare şi explozie.
Zece secunde!
- E o viată de om. - Mai lucrez la asta.
Încerc să inventez un detonator care să se adapteze la orice condiţii.
Fără să devină nesigur. Un mecanism perfect şi precis.
Un detonator inteligent. Acesta nu e chiar aşa de prost, totuşi.
Vezi perechea aceea care urcă scările?
Asta i-ar termina. Şi pe toţi din cameră.
Caracterul contează. Doar atât. Forţa personalităţii.
Şi dacă cunoşti un poliţist de caracter?
Să fii un om cu o moralitate conventională.
Cu alte cuvinte, inhibat. Vulnerabil în totalitate.
Mă bazez pe ceva care n-are limitări, care nu poate fi atacat. Moartea.
N-am înteles niciodată ce anume vrei.
Doar un singur lucru, detonatorul perfect.
- Mai vreau. - Imediat, dle.
E un scop precis.
Spre deosebire de tine cu delegaţiile tale, comitetele şi revoluţiile tale,
care sunt o copie perfectă a societăţii pe care pretinzi că o urăşti.
Poftiţi, dle.
Stiai că un om a fost aruncat în aer în parcul Greenwich, azi dimineaţă?
- Nu. - A fost o explozie imensă.
Erau fragmente de om peste tot. Uite, obişnuitul reportaj principal.
- Prostie criminală. - Nu înţeleg de ce zici că e criminală.
Ceea ce înţelege toată lumea.
Adică, lucruri ca acestea sunt foarte periculoase pentru oameni ca noi.
Şi tu îmi spui că dai oricui vine la tine.
Cu amândouă mâinile. Liber.
E nevoie de un început nou. Nu mă interesează consecintele.
Poţi descrie persoana căreia i-ai dat explozibilele?
Să o descriu? Pot să o descriu într-un cuvânt.
Verloc!
Verloc?!
Zicea că îi trebuie pentru o demonstraţie lângă o clădire.
Voia să o poată purta în public fără să atragă atenţia.
Aşa că am tăiat fundul unei cutii de vopsea.
Pe urmă, am sudat-o din nou. L- am pus detonator în capac.
- Ce crezi că s-a întâmplat? - Nu stiu.
După ce înfiletezi capacul şi se face legătura, ai 20 de minute.
Devine si extrem de volatil.
Aşa că ori a aşteptat prea mult, ori a scăpat-o.
Nu pot să-mi dau seama ce i-a venit lui Verloc.
Era un nimeni. Un personaj obişnuit.
Nu mai era folositor, chiar era căsătorit.
Conducea un magazin pe care cred că l-a pus pe picioare soţia sa.
- Nu ţi-a spus de ce? - N-am întrebat.
Nu stiu ce ar trebui să fac.
Ceea ce faci de obicei, cred. Apropie-te de femeie.
La te uită.
Inspectore şef Heat.
Nu pe tine te caut, nu de data asta.
Când te voi căuta, voi şti unde să te găsesc.
Sunt sigur că necrologul tău va fi mai flatant decât meriti.
Şi oricât ar încerca prietenii tăi să ne separe, cred că totuşi,
unii dintre voi vor ajunge să fie îngropaţi cu unii ca mine.
E o poveste bună de speriat copii.
Nu vom găsi un alt moment mai bun.
Nu vom avea o altă oportunitate de a face o arestare mai blândă.
Suntem doar noi doi.
Nu e nici măcar o pisică prin preajmă.
Cu siguranţă merită sacrificiul pentru un slujbaş public.
Nici nu ştii cât de tentat sunt, de fiecare dată când sunt în multime.
Dacă ar fi să pun mâna pe tine, n-as fi mai bun decât tine.
Nu mă vei prinde atât de uşor.
Nu ştiu ce pui la cale, poate că nici tu nu ştii.
Eşti cunoscut pentru faptul că nu înţelegi jocul nostru.
Orice ar fi, renunţă.
Vei vedea că suntem prea numeroşi pentru tine.
Mereu faceţi numai prostii.
Dacă un hoţ ar fi atât de incompetent, ar muri de foame.
Sunt mai bun la ceea ce fac, decât tine.
Destul.
Nebunule!
Bună seara!
- Fă-te confortabil, inspectore. - Vă mulţumesc, dle.
La loc.
Acum câteva săptămâni,
m-ai asigurat că nu va exista nicio izbucnire anarhistă.
L-am transmis asta si Secretarului de Stat. A fost foarte încântat.
Mi-a zâmbit.
Cred că îti dai seama ce tare mă deranjează amintirea acelui zâmbet.
Niciunul dintre ai nostri n-a avut de a face cu asta, dle.
Spune-mi ce ai descoperit în Greenwich.
Omul nostru a ajuns în staţia Maze Hill la 11:08,
cu trenul de Gravesend.
Un tip mic, îndesat. Ducea cu el o cutie de cositor.
De fapt, erau doi.
Veneau dintr-un loc numit Aldington, de lângă Hythe.
O bătrână i-a văzut mergând spre Observator.
Explozia s-a produs la 10 minute după aceea.
Un poliţist a auzit şi a ajuns acolo după câteva minute.
Ce dovezi ai că sunt aceiaşi oameni?
Bucăţi de cositor galben în împrejurimi.
- Doar unul a fost ucis. - De unde stii?
Din bucăti am reusit să reconstituim un om.
N-am putut să-I identificăm, dar avea toate membrele.
O bună parte din el a trebuit să fie rasă cu o cazma.
O delicatesă pentru juriul medicului legist.
Ce vreme infectă.
Secretarul de Stat a spus că a aflat că suntem foarte eficienti.
Cel mai eficienti am fost când l-am făcut să cadă de prost.
Există şi un strop de lumină, dle.
Orăselul acesta în Kent. Aldington, lângă Hythe.
Da? Ciudat loc de origine pentru doi terorişti feroce, nu crezi?
Nu si dacă stii că la o azvârlitură de băţ, într-un conac,
stă fostul puşcariaş, Michaelis.
Tocmai mi-ai zis că anarhistii nostri n-au fost părtaşi.
Asta nu înseamnă că nu putem acuza, dacă vrem, nu, dle?
Ai nevoie de dovezi de netăgăduit.
Nu cred că vor fi greu de găsit, dle.
Mă pot ocupa eu de asta. Aveti încredere în mine.
Un astfel de om n-ar trebui să fie în libertate. Nimeni ca el.
Mi-e dor de zilele când prindeam hoţi adevăraţi.
Măcar stii care e treaba cu hotii. Există un pic de respect reciproc.
Măcar ei sunt normali.
Cred că îmi ascunzi ceva, domnule inspector şef.
- Ce este? - Ceva legat de Michaelis, dle?
Nu, ce mă nelămureşte de fapt este de ce arunci toată vina pe Michaelis.
Aşa că mai bine îmi spui ce altceva ai mai descoperit.
Mai este ceva ce vreau să aflati la timpul potrivit.
- Am găsit o adresă. - O adresă?
- Da, dle, asupra cadavrului. - Ce adresă?
Strada Brett, numarul 32.
- E un magazin. - Ce fel de magazin?
- Unul pe care îl poţi găsi în Soho. - Cine conduce magazinul?
Un bărbat de care mă folosesc eu din când în când.
- Are si un nume? - Verloc.
Un prieten din poliţia franceză mi-a spus că ar fi un agent secret,
plătit de ambasada rusă.
Asa că l-am sunat într-o seară şi i-am spus cine sunt.
N-a avut nici măcar o tresărire.
A spus că el e bărbat însurat şi că nu vrea să aibă probleme.
Aşa că am făcut o înţelegere.
Spune-mi.
Am vorbit la Vamă că să nu intervină nimeni în transporturile lui,
şi în schimb îmi spune dacă se aude ceva.
- Şi de când aveţi înţelegerea asta? - De 7 ani.
Nu e de mirare că tu ştii tot ce se întâmplă.
Deci, cu alte cuvinte, ai prefera să arunci la lei un nevinovat,
decât să renunti la serviciile unui informator.
Nu se poate spune că Michaelis e un nevinovat, dle.
Chiar dacă are mulţi prieteni influenţi.
Dacă te referi la ducesa de...
Nu e o prietenă apropiată a soţiei dv., dle?
Aşa şi primul secretar al ambasadei ruse face parte din clubul meu.
Si e chiar urât să încerci să mă manipulezi în halul ăsta.
Verloc e un spion plătit de o ambasadă străină.
Nu voi trece peste asta doar pentru că ţi-e ţie folositor.
Eu cred că nu stie nimic despre asta.
Atunci cum îţi explici prezenţa adresei?
Nu-i găsesc nicio explicaţie.
E ca o mană cerească, să găsim un grup de spioni, agenţi agitatori,
şi tot felul de nimicuri politice.
Poţi să pleci.
- Să vii din nou aici, mâine la 9. - Cum doriţi, dle.
Harold! Chiar pe tine voiam să te văd.
- Ce mai faci? - Vii să bem ceva?
- Din păcate, trebuie să ajung undeva. - Ai o zi plină, nu?
Cu toată agitaţia din parcul Greenwich?
- Doar asa. - Ţi-am mai spus.
Nu ştiu de ce guvernul vostru e atât de indulgent cu teroriştii.
Poate pentru că nu sunteţi atât de afectaţi,
cum suntem noi la mine în tară.
Suntem pe urmele unui bărbat pe nume Verloc.
- Ce? - Înţeleg că îl cunoşti.
- De ce crezi asta? - N-are secrete fată de noi.
Un mincinos ordinar. Asta ar putea să fie şansa pe care o aşteptam.
Ce vrei să spui?
Pentru campania ta de a curăţa ţara de nenorocitii care se folosesc
de ambasade pentru a-şi acoperi activitătile lor criminale.
Am o întâlnire.
Am auzit că te-ai plâns de ineficienţa poliţiei, dar la 8 ore după incident,
am găsit nu doar făptaşul, ci şi investigatorul din spatele lui.
Nu e rău, nu crezi?
Nu eşti impresionat?
Unde e umbrela ta?
Am lăsat-o pe undeva.
- Ai fost să-I vezi pe Stevie? - Nu, nu.
Te-ai udat tot.
Nu voi păţi nimic.
- Te vei trezi cu o răceală. - Nu, voi fi bine.
Voi face niste ceai.
- Unde ai fost toată ziua? - Nicăieri.
Am fost la bancă.
- De ce? - Ca să scot banii.
- Toti? - Da, toţi.
- De ce? - M-am gândit că o să am nevoie de ei.
Nu înţeleg.
Ai încredere în mine.
- Ştii că poţi avea încredere, nu? - Da, am încredere în tine.
Dacă nu aveam încredere în tine, nu mă măritam cu tine.
Esti cinstit cu mine.
Nu te-ai săturat de mine încă?
- Magazinul, Adolf. - Ce?
Ar trebui să te duci.
Te simti bine?
Am aflat că va trebui să ies în seara asta.
E ceva de pe continent?
- Tu înţelegi ce-ţi spun? - Da, înţeleg.
L-ai cunoscut pe dl Verloc în Franta?
Am auzit de el.
Adolf, doar nu ieşi cu atâtia bani la tine.
Bani?
Da.
Nu.
- ÎI ştii pe omul acela? - Am auzit de el.
Nu e unul dintre oamenii ambasadei, de care ziceai tu?
Oamenii ambasadei?
Aş putea să le smulg inima fără să mă uit la ei.
Scapă de el cât de repede poţi si întoarce-te la mine.
Vrei să aibă cineva grijă de tine.
Nu te pot ajuta dacă nu-mi spui tot.
- Lţi spun tot.
- Soţul e cumva acasă, dnă Verloc? - Nu, a ieşit.
Voiam să vorbesc ceva cu el.
L-aş aştepta dacă aş şti că nu durează mult.
- Stiti unde s-a dus? - Nu mi-a spus.
Cred că stii cine sunt. Sunt poliţist. Ştii asta.
Nu vreau să-mi umplu mintea cu lucruri din astea.
Numele meu e Heat.
Inspector şef Heat
de la Departamentul Crimelor Speciale.
A, da?
Deci, soţul n-a spus când se va întoarce?
A iesit cu cineva.
- Un prieten? - Nu, cineva care a sunat.
Ai vrea să-mi spui cum arăta acea persoană?
Un bărbat înalt si slab. Arăta a străin.
Fir-ar să fie! Asta credeam si eu.
Atunci nu cred că îl voi aştepta pe soţul d-tale.
Esti foarte calmă.
Dar cred că mi-ai putea spune câte ceva despre ce se întâmplă, nu?
Ce se întâmplă?
Mai e ceva. O mică problemă cu care ne-ai putea ajuta?
Da?
Am intrat în posesia... a ceea ce pare a fi o haină furată.
Nu ne lipseşte nicio haină.
Pe interior e o etichetă pe care e trecută adresa de aici,
scrisă cu cerneală visinie.
Atunci, înseamnă că poate fi a fratelui meu.
Aş putea vorbi cu el?
- Nu e aici. - Unde e?
Stă la un prieten la ţară.
- Are un nume acest prieten? - Michaelis.
Excelent! Da, asta aşteptam.
Deci Michaelis n-a fost implicat în asta?
Nu.
A fost doar... Stevie, cumnatul meu.
Stătea la el la tară.
L-am luat eu azi dimineată pe la ora 8.
L-am spus lui Michaelis că îl aduc înapoi diseară.
Am luat trenul către Maze Hill.
Am ajuns, nu ştiu, pe la 11.
În parc,
am pregătit bomba
şi l-am trimis cu ea.
Îmi era drag, să ştii.
Chiar îmi era drag băiatul acela.
Îmi pare rău.
E groaznic locul în care m-ai adus.
Ne ajută cu refugiaţii care îmi sunt trimişi de pe continent.
Presupun că e o chestiune legată de obişnuinţă.
Hai să vorbim despre afaceri.
Mi se pare ciudat, dnă Verloc,
dar ştii mai multe despre bombă decât îti dai seama.
Ce bombă? Nu ştiu despre ce vorbiţi.
O bombă a fost detonată în parcul Greenwich.
Accidental, probabil, pentru că cei care au detonat sunt bucătele.
Şi cred că soţul d-tale mă poate ajuta în cadrul investigaţiei.
- Adolf nu s-ar implica în aşa ceva. - Stiu.
Eu vreau doar informatii.
Şi eşti sigură că nu ţi-a vorbit despre asta?
Poti identifica asta?
"Sunt Stevie. Locuiesc pe str. Brett numărul 32, Londra."
Da.
Fratele d-tale poartă, de obicei, etichete la el?
Uneori, e un pic confuz.
Asa că i-am făcut eticheta aceea şi am cusut-o pe haină.
El e bine. Nu e nicio problemă cu el.
Uneori, se duce singur s-o viziteze pe mama, şi vreau să stau liniştită.
- E un bărbat mic si îndesat? - Nu, e înalt şi frumos.
Nu înţeleg de ce a rupt eticheta asta.
- Ce doresti? - Să vorbim.
Hai la etaj atunci.
A durat un pic până mi-a picat fisa.
Abia acum când vorbeam cu soţia ta,
mi-am dat seama că tu eşti celălalt om.
Mă arestezi?
Stiu cu cine ai vorbit. E cazul lui acum.
Dar eu sunt cel care te-a depistat, să fie clar.
Cum?
Uită-te la asta.
- De ce a trebuit să facă asta? - Ţi-a făcut o ofertă, nu-i aşa?
A zis că, dacă cooperez, iau maxim 2 ani.
E uşor să promiţi.
Dacă aş fi în locul tău, nu mi-aş pune prea multă bază pe el.
Trebuie să am încredere în cineva.
- Ce le vei spune? - Totul.
Mă cunoşti... spun direct ce gândesc. De asta ţi-am fost de ajutor.
Ajutorul tău e pe sfârşite.
Vezi tu, el avea o minte foarte simplă.
Asta era problema.
Am revăzut planurile de nu ştiu câte ori.
Nu se putea să fie mai uşor.
Eu doar stăteam acolo, aşteptam.
Apoi ai auzit explozia.
S-a auzit prea devreme.
Atunci ţi-ai dat seama că s-a dus.
Nu ştiu ce s-ar fi putut întâmpla.
Am reuşit să-I adunăm, mai mult sau mai puţin.
Se pare că s-a împiedicat de o rădăcină.
Ai dreptate că s-a dus. Capul şi picioarele erau tot acolo.
Dar restul a trebuit adunat cu o lopată.
Nu poţi să mă arestezi în seara asta? As veni în liniste.
Aşa aş face, dar până mâine dimineaţă acesta nu va mai fi cazul meu.
Mulţumită noului tău prieten.
Doar în închisoare voi fi în siguranţă. Mă vor căuta toţi acum.
Dacă nu sunt atent, voi ajunge cu un cuţit în spate.
Vrei să-ti dau un sfat? Un sfat privat de la cetăţeanul Heat?
- Da, vreau. - Şterge-o, dispari.
Nu te vom căuta. Voi avea eu grijă.
Si nici oamenii tăi nu te vor căuta. Toţi cred că eşti mort deja.
De unde stii?
Cred că ei presupun că maţele tale au fost împrăştiate în Greenwich.
DI Verloc e un om bun.
N-am vrut să rănesc băiatul.
Stii asta.
Nu ştiam cum să-ţi spun.
Am stat ore întregi în cârciumă făcându-mi griji.
Nu mă poate ajuta nimeni, Winnie. Nu se mai poate schimba nimic.
- Ai putea să te uiţi la mine? - Nu vreau să te mai văd niciodată.
Hai, Winnie. Fii înţelegătoare. Asta nu-I mai aduce înapoi.
Dacă eu eram cel care dispărea, tu ce făceai acum?
Nu vreau să-ţi faci griji.
Nu ţi-am zis în ce situaţie m-am pus nenorocitul ăla de la ambasadă.
Am lucrat pentru ei 11 ani si mi-am riscat viata de atâtea ori.
Am trimis o grămadă de revoluţionari în mâinile lor.
Cei mai mari îmi multumeau că măcar mai sunt în viată!
Şi acum apare şmecherul ăsta.
Ignorant.
Arogant.
Crede că le ştie pe toate.
Trebuia să-I iau de gât şi să-i bag capul pe coşul ambasadei!
Îmi pare rău, n-am mâncat nimic azi.
Şi chiar aş fi putut să o fac.
N-ar fi chemat poliţia, înţelegi?
Te iubesc, Win.
Va trebui să-ţi revii, fata mea.
Poate ar trebui să te duci în pat.
Ai nevoie de un plâns bun.
Credeam că sunteti ca un tată cu fiul lui.
Ce?
Dar tu îl luai de lângă mine ca să-I omori.
Stai aşa. Aşteaptă.
Şi eu care eram sigură că o să vii acasă răcit.
Nu, ascultă. Eram supărat! Eram supărat pentru tine!
Şi pentru băiat, bineînţeles.
Va trebui să facem planuri. Înţelegi ce-ţi spun?
Va trebui să plec. Si va trebui să fii foarte atentă.
Te vor urmări. Tot timpul.
Vei fi singură.
Pentru un timp. Până la momentul potrivit.
Când vei putea scăpa şi vei putea să vii la mine.
- În străinătate? - Da, normal, în străinătate.
Nu vreau să mă găsească uşor si să mă omoare.
Mă gândesc prea mult la tine.
Si Ste...?
Unde te duci? La etaj?
Da, aşa. Un pic de odihnă şi linişte. Vin si eu imediat.
Uite cât e ceasul, Winnie.
Mama ta se va culca până ajungi. Fii rezonabilă.
Uite, nu vreau să fac caz de asta.
Dar tu esti cea care a adus poliţia la mine,
fiindcă ai cusut eticheta aia fără să-mi spui!
Scoate-ţi pălăria.
Nu pot să stau fără tine în seara asta. Haide.
Stai jos.
Dă jos prostia aia!
Aşa mai merge.
Băiatul s-a dus.
Crezi că am vrut ca el să se arunce în aer?
A fost un accident. Ca si cum l-ar fi călcat un autobuz.
Tu l-ai tot împins spre mine. Tu mă puneai să-I scot la plimbări.
Am putea spune că eşti la fel de vinovată ca si mine!
Îmi doresc să nu fi văzut niciodată parcul Greenwich.
Winnie?
- Winnie? - Da.
Ştiu ce te va ajuta.
Vino aici.
Vino.
Nu!
Nu te-am vrut niciodată. Voiam doar un loc sigur pentru Stevie.
Ce?
- Doamnă Verloc. - Domnule Ossipon.
- Tocmai veneam să vă văd. - Chiar asa?
Da.
- Unde te duci? - Vrei să mă ajuţi?
Poti să mă scoti din tară în noaptea asta?
Nu cred că există vreun tren până dimineaţă.
Nu mă poţi ascunde undeva?
- Nu, nu te pot duce acasă. - În altă parte, atunci?
Dar n-am deloc bani la mine.
Noi, anarhiştii, nu suntem deloc bogaţi.
- Am eu bani. - Câti?
- Toti banii! - Cum adică?
Toţi banii pe care îi aveam la bancă.
Atunci suntem salvati.
Ce e cu tine?
Înţeleg de ce eşti aşa de morocănos.
Am auzit că ai dat peste o mică mostenire.
- O vrei tu? - Ce?
Mostenirea. O poţi lua tu pe toată dacă vrei.
Voi trimite mâine după nişte chimicale. Lucruri de care am nevoie.
Dacă e în regulă, îti dau tie factura.
Cum vrei tu.
Stai puţin. E un feribot de noapte de la Southampton spre St. Malo.
- Pleacă la 10:30 din Waterloo, cred. - Ne putem întoarce la magazin?
- La magazin... ce...? - Am pregătit o valiză.
Bine, e în regulă.
E la etaj, pe podea.
- Politistul m-a văzut. - Ce?
Dacă intră, să mă omori.
Altfel m-ar spânzura, Tom. Nici nu vreau să mă gândesc.
- Chiar ai făcut asta? - El mi-a omorât băiatul.
Dumnezeule. Era degeneratul din parc.
Stevie al meu.
- Dumnezeule. Banii sunt sus? - Nu, îi am la mine.
Bine. Hai să plecăm, altfel pierdem trenul.
- Mai bine mi-ai da mie banii. - Da, Tom.
Aşteaptă aici.
Da?
Ar trebui să stăm separat până pleacă trenul.
L-am dat controlorului un bacşiş, aşa că avem tot compartimentul.
Te gândeşti la toate.
Un băiat extraordinar, fratele tău.
Tu ai fost singurul care l-a băgat în seamă, Tom.
Te-am iubit pentru asta.
Ai grijă de tine.
Dacă nu te-aş cunoaşte bine, as crede că ai remuscări.
Revino-ti. Remuşcările sunt pentru cei slabi.
Lar slăbiciunea e sursa tuturor relelor de pe pământ.
În curând, toată lumea va înţelege, şi guvernele, şi oamenii,
că nu pot exista progres şi rezolvări, până nu-i exterminăm pe cei slabi.
Nici eu n-am vreun viitor, dar sunt o fortă.
Pentru distrugerea a ceea ce există.
Traducerea şi adaptarea IOANA-RALUCA TOTU
Operator subtitrare ANISOARAANGHEL
Sincronizare: zildan