Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ZPÍVÁ: Hospodin jest můj pastýř,
nebudu míti nedostatku.
Na pastvách zelených pase mne.
K vodám ti.. . VYKŘIKLA
. ..mne přivodí.
Duši mou občerstvuje
a prut tvůj a hůl tvá,
tot’ mne potěšuje.
Ty hajzle, kdy tě ta puberta pustí?
-Kdo si dá kafe? -Já ne. Pospíchám.
Louka, ty budeš v balíku!
Jardo, půjč mi stovku. Do pondělí. Vrátím!
-Já vím. Jinak bych ti nepůjčil. -Dík.
Jdeš pozdě!
To je ideální auto! Praktické!
Měl by sis pořídit aspoň trabanta.
Ty to zkrátka nestíháš. Nezlob se na mě, ale ty to nestíháš.
Violoncelistů je halda, samozřejmě ne takových jako ty. Ale na funus stačí.
-Kolik stojí trabant? -Nový, nebo starý?
-Starší. -Kombi stojí asi 25 000.
Počkej!
Zezadu to bylo lepší.
Já se neotočil. Já je mám furt krásné. Nadosmrti.
Složenky! Vy krávy zelené, nenažrané!
Ahoj, Helenko. Tady Louka.
Nějak se mi udělalo smutno. Že nevíš, na koho jsem si vzpomněl?
Helenko, bojíš se v noci ve věži?
Do divadla? Ne, nezlobím se. Utíkej. Ahoj.
Ahoj, Zuzi. Tady Louka.
Nějak se mi udělalo smutno. Že nevíš, na koho jsem si vzpomněl?
On je doma? Tak ahoj!
RÁDIO: Socialismus v Československu byl rozvíjen,
prohlubován či demokratizován, ale žádné kosmetické úpravy
jej nezbavily jeho podstaty.
Je to ekonomicky nevýkonné a lidsky nedůstojné zřízení.
Trabant za 20 000!
RÁDIO: Posloucháte vysílání Svobodné Evropy.
-Dobrý den. -Dobrý den.
-Ten nápis potřebuje obnovit. -Ano, opršelo to.
Já to dělám. Obnovuji nápisy.
A není to drahé. Pět korun zlaté písmeno a tři koruny stříbrné.
Tady bych doporučoval zlato, stříbro by na tom kameni nevyniklo.
Kolik by to stálo dohromady?
Tady toho není moc.
Je tu 36 písmen. To máme celkem 1 80 korun.
Proč je to tak drahé?
Je v tom rozdrcené zlato. Tohle jsou zlaté šupinky.
Kdyby se pán psal s jedním T, bylo by to o 5 korun levnější.
Fando!
Paní Horáčková, až přijdete příště, tak ten hrob nepoznáte.
Celý ve zlatě.
Na pastvách zelených pase mne.
K vodám tichým mne přivodí.
Duši mou občerstvuje
a prut tvůj a hůl tvá,
tot’ mne potěšuje.
Louko, ty blbče! Na tohle jsem čekala dva roky.
-Od pohřbu uvaděčky Hájkové. -To je hrozné.
Měříme čas na pohřby jako funebráci.
Tys nebyl nikdy ženatý, vid’?
Ne. Táta mi vždycky říkal, že hudba je celibát.
Celibát, nelíbat.
Ty škytáš?
To mám vždycky, když je to hezké. Vždycky potom.
Dej si levý malíček mezi zuby a stiskni.
Tam jsou škytací bod.
Prý také pomáhá zvednout levou nohu a pravou ruku.
Když ji odkrvíš, pomůže to.
-A pravou ruku. -To slyším poprvé.
-Co tady t’uká? -Holubi si brousí zobáky o plech.
Škyt!
Asi jsem to spletl. Pravou nohu a levou ruku nahoru.
A proč tě vyhodili z filharmonie, když jsi tak dobrý hráč?
Mně se o tom nechce mluvit.
Tak o tom nemluv.
-Ono to pomáhá! -Vždyt’ jsem ti to říkal.
Proč si ty zobáky brousí?
To ti můžu vysvětlit.
-Aby je měli ostré! -Ty jsi blbej! Ha, ha, ha! Škyt!
-Čest práci! -Dejžtopánbu!
Mám pro vás zakázky na opravu písmen.
Tady jsou čísla hrobů.
Hrobník jako vy, pane Brož, to je radost pro celý hřbitov.
-Dobře to děláte. -Snažím se, abych nepřetáhl.
Pane Louka, vypravujte o tom koncertě v Americe.
-O kterém? -Jak jste hráli v té hale.
-Ale to už jsem vám říkal. -Ale Ládík to ještě neslyšel.
To bylo v Novém Yorku, hráli jsme Mou vlast.
-Od Dvořáka. -Od Smetany.
A ta Carnegieho hala byla narvaná v prasknutí.
Uvítání nic moc, takový vlažný potlesk ze slušnosti.
My jsme byli taky unavení z cesty, ale postupně jsme tu únavu setřásali.
Ty různé rasy jste neřekl.
V hledišti seděli Číňani, Japonci, Mexikáni.. .
Černoši. Jeden takový obrovský. A já si říkal,
co takový kolohnát může mít z naší Vltavy. Nebo z Tábora.
-Vždyt’ ani neví, co to je. -Ted’ poslouchej.
Jak jsme dohráli, bylo ticho, tři vteřiny naprostého ticha.
-A pak se to strhlo. -Potlesk, rozumíš.
Ale takový, že jsme se lekli.
To bylo, jako když se utrhne skála a ted’ se to na vás valí.
A jak jsme děkovali, já jsem očima vyhledal toho černocha
a ten chlap stál, plácal o sebe těma tlapama, co jsou zevnitř růžové.
A po té jeho africké tváři se mu koulely slzy jako hrachy.
Tak ho ta hudba přemohla. Protože hudbu nezajímají rasy a národy.
Ta to bere šmahem.
A já jsem hotový.
PTÁK: Nech toho!
-Už mi dlužíte jen 37 600 korun. -Bez auta víc práce nestihnu.
-Vy byste chtěl trabanta? -Nemám na něj peníze.
Mám pro vás melouch za 30 000! Jen je shrábnout!
Tati, Andy má klíště!
-Máš doma nějaké zvíře? -Ne.
-A dítě? -Taky ne.
-Tak co vlastně máš? -Holky, běžte si hrát!
Byla by to svatba. My máme jednu starou tetu.
-Se starou tetou se ženit nechci. -Ta teta je Ruska.
-A ještě ke všemu Ruska! -Ta teta má neteř.
-Ani neteř. -Ta svatba by byla fingovaná.
Já jsem proti každé svatbě.
Pták: Na zdraví!
-Na zdraví! -Na zdraví!
Ta neteř potřebuje naše občanství, aby nemusela zpátky do Ruska.
A je to!
-To je nějaké podezřelé. -Do půl roku se zase rozvedete.
-Je tady Andy? -Je, měl klíště.
-Ta svatba se mi nelíbí! -Nestarej se, Maruš. A zavři!
Byla by to fingovaná svatba! Jenom jako. Za 40 000!
-Říkal jste 30 000. -Ona dá i 40 000.
Budete mít trabanta kombi, a u mě odmáznete 20 000 z dluhu.
To je lepší kšeft než pozlacovat hroby.
Samé hroby! Sakra práce!
Máte dost zvířat.
Jsem hrobník. Musím mít kolem sebe také živé tvory.
-Jmenuje se Naděžda. Tak co? -Tak nic, pane Brož.
Na to já nejsem. To není pro mě.
Franto, nech toho!
-Za maminkou? -No jo. Dobrý den.
-Ahoj, Fando! -Ahoj! -Koukáš, co?
Koukám, že už to mají hotové.
-Víš, jak se ten barák jmenuje? -Ne.
-Kokos. -Kokos?
Komunistický kostel.
-Ahoj. -Ahoj.
-Cvič doma. Přijd’ v úterý! -Ahoj, mami.
Víš, co bude dnes k obědu? Uhlířina!
To je bezvadné, mami.
Psal Vít’a. Je to za sklem.
Přišlo to včera. Krásné fotografie poslal.
Zato tys neposlal ani pohled.
Filharmonie byla v Belgii. Tys nebyl?
Já vím všechno z rádia. Ani řádek mámě nepošleš.
Nebyl čas, mami.
Belgičani nás honili jako nadmutý kozy.
-Čti to nahlas! -Až později.
Ty nemáš Vít’u rád? Je to tvůj bratr.
Ale utekl.
Přišel tam s holýma rukama. Dnes už má klientelu.
-On má klientelu, já mám prd! -Jako virtuos se zase vzmůžeš.
Dej si chutnat a přidej si, jak chceš.
-Měli bychom vyměnit okapy. -Nové okapy?
Jsou děravé. Zatéká do omítky. Materiál i práce stojí 2000.
Mami, kde bych na to vzal? Kvůli tomu baráku jste mě odřeli na kůži.
Auto jsem prodal. Všechny úspory na to praskly, zadlužený jsem.
Vždyt’ ten dům je ted’ tvůj, když jsi Vít’ovu půlku odkoupil.
Jinak by nám ji zabavili, protože Vít’a je emigrant.
To jsi chtěl, abych tu žila s cizími lidmi?
Až vypijeme kafíčko, tak si zahrajeme, jo?
Už jsme spolu dlouho nehráli.
Prosím tě, až večer, jo?
Hlavně nespadni!
Ahoj, Franto! Ještě hraješ mrtvolám?
A co ty? Ještě hraješ pro ty žlučníkáře?
To víš, že jo. Nechceš taky k nám? V lázních se hrajou veselejší kousky.
Tak ahoj. Spěchám. Na shledanou, paní Louková.
Ty, koncertní mistr, a budeš hrát někde na kolonádě.
Co myslel těmi mrtvolami?
Tak říkáme obecenstvu na koncertech, když je vlažné.
Tady to bylo zanešené. Jinak jsou ty žlaby zdravé.
Až na některá místa.
Co to je? A kde se to tu vzalo?
To asi nemá velkou cenu. To je jen bižuterie.
To není tak jisté. Ale kde se to tam vzalo?
-Odkud to máte? -Našel jsem to.
-Jakou myslíte, že to má cenu? -Nevím.
Můžu vám za to dát pět, možná i deset korun.
Děkuju.
Myslím, že to bylo takhle: Muž a žena se hádali.
Ona řekla: Nechci ani tebe, ani tu cetku. A hodila ji do okapu.
Takhle bych to viděl.
-Pane Brož, já bych to bral. -Jasně! Jiné vysvětlení není.
Ne. Tu svatbu že bych bral. Možná.
Když by vy znali po německy, mogli by s Naděždou mluvit po německy,
protože ona je tlumočnice.
-Já neumím ani německy, ani rusky. -To je mně jasné!
-Nechut’ proti německy i rusky. -Já na jazyky nemám hlavu.
To je jedno. O to se nebude nikdo zajímat, jak si spolu povídají.
Každý Čech trochu rusky umí. Každyj Čech gavarit’ němnožka po rusky.
-Kromě mě! -Kromě něvo?
Mistr Louka musí mít jistotu, že to není podraz.
-Do půl roku rozvod a šmytec! -Ne mou duši šmytec, pane mistr!
Pro oko svatba.
Naděžda má synečka, vy ho viděli.
Ona proti vás mladá. Co ona by s vámi dělala?
Má pravdu, pane Louka,
Tamara, nada skazat’, što vsjo budět kak v nastajščim brake.
Všechno bude jako opravdu. Uděláme hostinu a první noc.
-Všechno jako normálně. -Jakou první noc?
Společně přespat. Ale nebojte, každý v jiném pokoji.
Aby to nebylo podezřelé, až po vás půjdou.
Pane vrchní, ještě vodku!
To je záloha!
Víte, kolik my dali ruským úředníkům? Ani se neptejte.
Teda Fando, to jsi mě překvapil! Gratuluju! Hodně štěstí!
-Krasavice! -Ty taky hraješ všude, vole!
-Ahoj, Emane. Tady Louka. -Už troubějí na horách jeleni. . .
Nikomu to neříkej. .. Veselo? No, je tady veselo.
-Měla ho ráda dívenka. . . -Nemohla byste trochu potišeji?
Emane, nikomu neříkej, cos viděl na Vyšehradě. Já ti to pak vysvětlím.
Oženil, ale nechci, aby se to vědělo.
-Klidně zpívejte, ale ne tak nahlas. -Já bud’ pořádně, nebo vůbec.
Emane, prostě o tom drž hubu.
Komu jsi to už řekl?
Ty jsi teda kretén, Emane.
A s prstem svým na spoušti
dívá se do houští. ..
Ahoj!
Na zdraví!
Přátelé, mně se moje žena Naděžda velice líbí.
Mně očeň nrávitsa!
-Rozhodl jsem se. . . -Ja rešil. ..
.. .že spolu strávíme skutečně krásnou svatební noc.
-Što on skazál? -Šútka takája.
Byla by škoda, aby český muž odpíral své ruské ženě její právo.
Perevadi, Tamara!
- Počkej, kam jdeš? -Františku, vy moc pijete.
Ano, my mnoho pili. . .
Pane Louka, je to senzační, ale sedněte si.
A protože my jsme mnoho pili, já ted’ prosím všechny svatební hosty,
aby se nyní odebrali do svých domovů, Brož například,
a nechali snoubence o samotě.
Pojd’, Naděždo.
Protože svatební noc, a to si musíme všichni uvědomit. . .
Svatební noc je jenom jednou.
A já bych chtěl, aby Naděžda Ivanovna měla trvalou vzpomínku na Prahu.
-Dnes budu Ilja Muromec! -Ty job svoju mat’!
Nebo aspoň Čurila Plenkovič!
Pane Louka, oni jsou z vás zděšení!
Každá nevěsta má být před svatební nocí vyděšená!
Nechce u nás být. Brečí! A na mě už to jde!
-Ona bude rodit! -Broži, pojd’ k dětem!
Naděždo Ivanovno! Ženo moje!
-Nové? -Starší, mami.
-Ale vůbec není rezavé! -Tyhle auta nerezavějí.
To jsi teda koupil dobře.
Vidíš! Je jich jako kobylek!
Naši lidi od nich kupují naftu, benzín, uhlí.
Paktují se s okupanty. Vlastenci!
Když nás obsadili, zvedali pěsti, že jim nedají ani vodu a chleba.
Takový jsme my, Češi, pronárod. Ještě že jste se toho nedožili!
Přivezl jsem ti kafe a čokoládu.
Vy jste hráli v zahraničí? Kde? To mi ušlo.
V tom. .. Ve Švýcarsku.
Švýcaři měli vždycky nejlepší čokoládu.
Můžu tě někam přiblížit?
-To jsi vyženil? -Vidím, že Musil žvaní, kudy chodí.
Hezký vůz. Tak sis polepšil.
-Kláro, ta svatba. .. -Mě to nezajímá!
-Já žiju pořád sám. -Málem jsem se kvůli tobě rozvedla.
Kláro, pojd’ na chvíli do věže.
-Zastav, já vystoupím. -Klarino!
Ráda bych vystoupila.
Tak pojd’te. Máte to vyprané.
Pane Louka, máme vyzdobit okna.
Zase bude nějaké výročí? Já už to nestačím sledovat.
Bude soutěž o nejlepší výzdobu.
-Moje okna nejsou zezdola vidět. -Oni to sledují jako ostříži.
A zaštupovala jsem vám dvoje ponožky. To byly díry. . .
Dejte tam jeden ruský a jeden náš. Aby uliční výbor neotravoval.
-70 korun. Připočtu to k těm 200. .. -Nemusíte. Zaplatím vám to hned.
-Ale já nemám zpátky. -To nevadí. To je dobré!
Dobrý den. Mňa posílá pán Stoklasa.
Pan Stoklasa! Aha! Můžete mi to podržet?
Pomalu!
-A co mi vzkazuje pan Stoklasa? -Abyste se na mňa pozrel!
Teda či byste si mňa nevypočul.
-Budete zdobit okna? -Z toho už jsem vyrostl!
-Napijete se? -Napijem.
Ja hrám na violu, ale chcem sa naučit’ na cello.
-A co vás k tomu. . . -.. .Blanko, vede? Že je veliké.
-Máte ráda větší nástroje? -Ano.
Tak něco zahrajte.
Prsty máte dlouhé. To je dobré.
Mám z vás trochu trému.
Stiskněte ho pevně nohama!
-Mám hrát? Takto? -No jistě.
HRAJE FALEŠNĚ
ZVONÍ TELEFON
Louka. Který přítel?
Ted’? Kdo volá?
-Blanko. -Ano?
-Budete muset přijít jindy. -To je škoda. -Mně to povídejte.
-Přijd’te k Zelenému stromu. -Cože?
Přijd’te k Zelenému stromu!
-Tady už zůstaneme? -Tady to bude dobré.
-Vy jste jako špión. -Pane Louka, průser!
-Naděžda emigrovala! -Kam emigrovala?
-Do Německa! -Do západního?
Jela tam se zájezdem jako tlumočnice. Ona tam má bohatého chlapa!
Myslel jsem, že on bude jezdit sem. Že to sem bude mít blíž.
Nespi! Nejsi v práci.
-Proč za ním nejela rovnou? -Rusové do západního Německa nesmí!
Sem jo, ale tam ne.
-Jak to že ji tam pustili? -Díky vám má české občanství.
Vzali ji se zájezdem, protože tady nechala dítě.
-Proč za ním jela? -To nám může být úplně jedno.
Horší je, že se o vás začnou zajímat fízlové jako o manžela.
-Já věděl, že jsem udělal blbost. -Mě to mrzí, pane Louka.
Ale pro vás z toho nic neplyne. O kluka se postará teta.
-A kdy je asi mám čekat? -Koho? -Ty fízly.
Asi brzo.
NĚKDO BOUCHÁ NA DVEŘE
Vy jste František Louka? Otec tohoto dítěte?
Máme v sanitce tu paní, co u ní byl. Má záchvat. Máte si ho převzít.
Já jsem nevlastní otec!
To si vyřid’te v rodině. Dokud bude v nemocnici, má být kluk u vás.
Tak pojd’.
Přece tady nebudeš stát. Pojd’ dovnitř.
Pane Brož, víte, co se stalo?
Tak vy to víte? Okamžitě si pro něj přijed’te!
To jsme si nedomluvili!
Přijd’te zítra k nám. Probereme to.
Jedna noc vás nezabije. Umyjte ho a dejte ho spát.
Přijd’te zítra.
Sakra práce!
Bačkory máš?
Něco na nohy. Pro doma.
Do prdele, to bude domluva s tebou. To mi ještě scházelo.
Jsou tady! Bačkory. Tvoje.
Zuj si boty, vezmi si bačkory.
Rozvázat boty si snad umíš, ne? Hlavně mi tu nebreč.
Jednu noc to vydržíš. Pak půjdeš k hrobníkovi.
Když si to zavařil, tak at’ si to vyžere, debil.
Tady máš barevné tužky a papíry. Můžeš si kreslit.
Tady si sedni a maluj. Čmariky, čmariky.
Tak koukej z okna. Mně je to fuk.
Koukám, že jsi paličák, kamaráde. Tak zírej.
Jez!
Aspoň se napij čaje.
To je ruský čaj. Ten pijete pořád. Napij se, oslazené to máš.
Nedělej, že nerozumíš. Něco rozumět musíš.
Jsme oba Slované. Já nerozumím rusky, ty nerozumíš česky.
Ale slovo čaj znáš. Jak byste tomu asi jinak říkali?
No vidíš! Tak to bychom měli.
RÁDIO: Na našem území je nyní 1 1 5 000 sovětských okupantů.
Nebreč a spi. Jednu noc to vydržíš.
Tak mi dej pokoj.
Moje žena nechtěla, abych vás do té svatby zatáhl.
-Říkala, že z toho bude malér. -To měla svatou pravdu.
Nemůžu jí přivést domů páté dítě. Pane Louka, vydržte to s ním.
Odpustím vám 4000 z dluhu.
Co já s tím klukem? At’ si ho vezme ta se zlatými zuby.
Paša? Ta už je v Leningradě.
Do 14 dnů se teta vrátí z nemocnice. Zatím ho nechte u vás.
Taky kvůli nim. Je to i ve vašem zájmu.
Ted’ můžete říkat, že jste to myslel vážně, když se staráte o dítě.
-Komu to můžu říkat? -Jim. Už jste někdy byl u výslechu?
-Ne. -Já jo. Kvůli jednomu faráři.
První fízl byl hodný. Ale ten druhý byl ostrý jako břitva.
Dříve nebo později si pro vás přijdou.
Oni melou pomalu, ale jistě. Jako boží mlýny.
Když mne stará matka
zpívat, zpívat učívala,
podivno, že často,
často slzívala.
Pane Louka, zase jste nevystrčil ty praporky.
Já to nestíhám.
Všichni ostatní je vystrčili. To je hezký chlapeček.
-To je bratrův syn. -Jak se jmenuješ?
-On se stydí. -Zbytečně na sebe upozorňujete.
Jsem srab.
Vloni jsem se na to vybodl a taky se nic nestalo.
Ale nebudeme jim dávat záminku, když jsme ted’ v průseru.
Naš, vaš!
-Co říkáš? -Náš, váš.
Správně. Vidíš, že rozumíš, když chceš. Ale ten váš tam dáváme z donucení.
Dávali jsme ho tam z vděčnosti, než jsme poznali,
jací jste prevíti vy Rusové. Rozumíš? Nerozumíš.
Rozpínaví jste. Kam šlápnete, odtud se už nehnete.
Až se teta uzdraví, sbalím ti čemodán a půjdeš.
Čemadán.
To je jediné, co umím, protože mi ho v Moskvě na nádraží ukradli.
Kradete kufry a cizí území.
-Naš krásnyj! -Je jako trenýrky. Náš je krásný.
-Naš krásnyj! -Ty tomu nerozumíš.
-Koupil jsem ti ruské vejce. -Ruskoje?
Některé české slepice snášejí ruská vejce, ani o tom nevědí.
NĚKDO KLEPE -Bábuška!
-Dobrý den. Ja idem na hodinu. -Dnes?
-Nehodí sa? -Mám tady návštěvu.
-Ahoj! To je váš synček? -Ne.
-Vnučik? -To už vůbec ne.
Hlídám ho známým z Ruska.
-Zdrávstvuj. Kak tibjá zavut? -Kolja.
-Už možem hrat’? -Ano.
Ještě ti rozsvítíme, aby ses nebál. A uděláme parník.
PŘESTALA HRÁT HUDBA
-Naš krásnyj! -Tak přece zdobíme, pán Louka!
Tamara Komarovová. . .
Počkejte s dítětem venku.
K bábuške pajdu!
Včera zemřela. V 7 hodin ráno. Vy jste její co?
Nic. Známý.
Nevěděli jsme, komu dát zprávu.
-Gde bábuška? -Bábuška spí. Nemáme ji budit.
Požádej sociální pracovnici, at’ vezmou dítě do péče.
Řekni, že ho matka opustila a ty mu nemůžeš dát tu péči.
Myslíš?
Nemůžeš ho vláčet po kremacích. Podívej, co maluje.
To je rakev. Ale kreslí hezky.
Jedeme! Pekárna nečeká.
Hospodin jest můj pastýř,
nebudu míti nedostatku.
-Jsi rodič, nebo děda? -Děda.
Tyhle papíry vyplňte a dejte na národní výbor soudružce Zubaté.
-A kdy asi by to šlo? -To já nevím.
Mně to nejde do hlavy. Říkáš, že ten chlapeček je Jugoslávec.
To ti ho ti rodiče jen tak půjčili?
Aby viděl český venkov.
Kolja je přece ruské jméno!
To může být i jugoslávské jméno.
-Může tady pár dní zůstat? -Kdo?
Byl by na vzduchu a ty bys tu nebyla tak sama.
Dneska si lidi udělají dítě, a pak nevědí co s ním.
Kdo se chce věnovat hudbě, neměl by mít děti.
Jako ty. Bud’ hudba, nebo rodina.
Jak dlouho by tady byl?
Vidíš je? Pořád jezdí sem a tam.
-Náši! -To nejsou vaši, to jsou Rusové.
-Podívej, to je král. -Ruskije saldáty!
-Co to říká? -Asi mají uniformy jako v Jugoslávii.
Nikam nechod’, Koljo. Už to bude.
-Privjet! -Ruskije? A ty odkuda?
Koljo, kdo ti dovolil jít ven?
-Lhal jsi mi. Je to Rus. -Ano.
-Ty se s nimi stýkáš? -Všichni Rusové nejsou stejní.
Jeho rodiče. . .
NĚKDO ZVONÍ -Nejsme doma!
Viděli, jak sem jdu.
Zdrástvujtě! Možno u vas rúky umyt’?
Umýt ruce?
-Neteče voda. -Voda neteče.
-Vadá nětěčot? -Potrubí prasklo.
-Izvinítě. Dasvidaňja. -Nazdar!
Vadá těčot!
-Ruské dítě tady nechci. -Jdeme ke strejdovi.
Těčot vadá!
Vlastní matce lžeš. To by Vítek nikdy neudělal.
O děti jsi nikdy neměl zájem. A ted’ najednou ruské dítě.
Podívej!
-A jak v Praze? -V Praze jako tady, strejdo.
Víš, co říkal jeden jasnovidec z Krkonoš? Že to letos praskne.
To říkají už 40 let.
Ten jasnovidec měl vidění, jak komunisti kupujou zlaté pruty
a táhnou ve velikých tlupách přes hranice do Ruska.
Ale tam je Gorbačov těmi zlatými pruty nařezal přes prdel
a řekl: Zlato tu nechte a vrat’te se domů.
Jenomže doma o ně nikdo nestál. Mladí lidé a zdravotní sestry se vzbouřili
a za vyzvánění zvonů je vyhnali do rezervace v Albánii.
Představ si to. Takové měl vidění.
-A proč zrovna zdravotní sestry? -To já nevím.
-Eto náši. -Jo, vaši.
Oni v Maskvu jedut.
Ne. Jsou tady nafurt. Jen pořád jezdí sem a tam.
-Oni zděs živut? -Bohužel.
Kak ja.
Nehrajeme. Pro nezájem. Ruské děti z kasáren byly včera.
Nehrajou. Pojd’!
-Kolik musí být diváků, aby se hrálo? -Nejméně pět. Ale je to ruský film.
-Pětkrát do desáté řady. -Pane Lánský, bude se promítat!
Ahoj, Fando!
-Gdě bábuška? -Bábuška spí.
Pane Louka, dostal jste doporučený dopis.
Byli jsme vyhodnocení na druhém místě ve výzdobě.
Kdyby nám to nezkazil Pech, mohli jsme být i první.
Ten dopis je od policie.
Asi jste špatně parkoval.
-Pokorný. Vy jste pan Louka? -Ano.
-Nemá ho kdo hlídat. -U výslechu nemůže být.
-Soudružko, necháme vám tu dítě. -To nepůjde. On by strašně brečel.
-Tak to jsme tady ještě neměli. -Vy nemáte děti?
Mám, ale netahám je do práce. Postará se o něj Jitka.
-Čest! -Čest! No prosím!
-Čest! -Nazdar!
Jitko, budete se muset postarat o toho malého.
-Tak pojd’! -Jdi s tetou. Bude si s tebou hrát.
-On není zvyklý na cizí lidi. -Kolik mu je?
Pět. On nerozumí česky. Je Rus. Dejte mu tužku, bude si kreslit.
Posad’te se, pane Louka.
Neměla byste barevné? On má strašně rád pastelky.
Tak vy jste se nám oženil, pane Louka. Co to?
Nikdy se vám do toho nechtělo a najednou v 55 letech. . .
Tak to nějak přišlo. Člověk na stará kolena zblbne.
-Ona je hezká. Zamiloval jste se? -To víte.
-Jak jste se seznámili? -V restauraci.
-Ve které? -V Malostranské kavárně.
Seděla u stolku sama, tak jsem přisedl.
-Umíte dobře rusky? -Jen co si pamatuju ze školy.
-Cigareta! -Zapalte si.
-Upadla. -To ona furt.
-Hezké. -Ukažte! Hezké housle.
-To je violencello. Má bodec. -No jo. To housle nemají.
-Já mám taky pětiletého kluka. -Jak se jmenuje?
-Radek. Po manželce. -Manželka je Radek?
Manželka je Radka!
Čest! Tak jak?
To je kapitán Novotný.
Máte na své příbuzné nějaký špatný vliv.
Bratr emigroval, žena emigrovala. Vy jste spolu moc nežili, že?
Nikdo ji ve vašem domě neviděl.
My jsme si nerozuměli. Ona rusky, já česky.
-Toho jste si před svatbou nevšiml? -I jinak jsme se neshodli.
Furt větrala například. Byla zvyklá ze Sibiře na zimu.
Tak jsme si řekli, že budeme žít každý zvlášt’.
Srandiček bylo dost. Kolik jsi za tu šaškárnu dostal?
-Zatím jsme si netykali. -My si netykáme. Já ti tykám.
Muklům já tykám. A ty budeš sedět. Na něco jsem se tě ptal.
-Soudružko, nemůžete to dítě. . . -Nejde to, Vlastíku.
-Kde jste vzal peníze na trabanta? -Něco ušetřil a něco si vypůjčil.
-Od koho? -Od Pařízka a od Brože.
-Řekla vám, že bude emigrovat? -Ne. To mě zaskočilo.
Že vám tu nechala svoje dítě, to vás taky zaskočilo, co?
-Ano. -Co s ním budete dělat?
Asi si ho nechám. Jednou jsem ho vyženil, tak. . .
Milej zlatej, ta svatba byla fingovaná!
Pohádky o starém kozlovi, který se zamiloval, povídejte někomu jinému.
Než půjdete do vězení, nemyslete, že budete hrát ve filharmonii!.
Leda na funusech. To my už se postaráme.
Řekněte nám, jak to bylo. Kdo to zprostředkoval?
Určitě se nevidíme naposledy. Doma o tom přemýšlejte.
Možná přijdete sám. Ta možnost tady je.
-Tak to bychom měli! -Tak to bychom měli. Milej zlatej!
No vidíš! Ještě dva tři výslechy, a budeš umět česky.
-Ahoj, Markéto! -Já jsem Míša.
-Co děláš? -Ted’ hraju v takovém tělese.
HUDBA
Ježíš, kluk! Promiň!
Na trase B se ztratil pětiletý chlapec Kolja. Neumí česky.
Předejte ho dozorčímu stanice!
Koljo, ty něboj sa! Zůstaň v metro! Hlavně nikam něuběgaj. Zdravstvuj!
Konec hlášení v ruském jazyce.
Haló, bota!
Koljo!
Tys mi dal!
-Ona do toho telefonu brečela. -Co říkala?
Když jsem jí řekl, že teta umřela a Kolja je u vás, chtěla se vrátit.
Ale to by ji sebrali a poslali do lágru za Ural.
-A co ten Červený kříž? -Žádost už podala.
To nebude dlouho trvat. Dítě patří k mámě. Na to jsou mezinárodní úmluvy.
-Moc vás pozdravuje. -To je od ní hezké.
ZA DVEŘMI: Halo, eto ja, Kolja. Ja zděs živjú u dadi.
Bábuška? Eto ja, Kolja. Slýšiš?
My byli u tibjá, no ty spala. Prichadi k nam, bábuška.
Tak pojd’. Pojd’ sem.
Ahoj, Zuzi. Udělalo se mi nějak smutno. Můžeš mluvit?
Kde je? Až ve Varně? Jo, ve vaně! Ale on se koupe dlouho, ne?
Zuzi, já hlídám jedno ruské dítě. Jednoho houslisty z Leningradu.
On nechce spát.
Ty učíš tu ruštinu. Prosím tě, přečti mu pohádku.
Je mu 5 let.
Něco najdi. Já počkám.
Učitelnica.
Žili byli bude.
Orel a ovečka? Senzace!
Kolja Biljukov. Nět, orla ja něbajus.
TELEFON: Na sámoj věršině Kavkázskych gor žil orjol.
Adnáždy on zaletěl tak vysokó, što priletel na zvězdú.
Na zvězdě stajál málenkij dómik. ..
Krasívaja!
Dík, Zuzi.
U mě jsi je zapomněla? Černé s krajkami?
A to jsi šla domů bez nich? Ne. Kalhotek bych si všiml.
Já bych tě taky rád viděl, ale ted’ to nejde. Ahoj.
Privět. Těbjá kak zavut? Meňa Kolja Biljukov.
Chóčeš bulku? Davaja odsuda!
Nekrm ty holuby, bude jich moc.
-Zavři okno, je tady průvan. -Davaja odsuda!
Na pastvách zelených pase mne.
K vodám tichým mne přivodí.
Na pastvách zelených pase mne.
K vodám tichým mne přivodí.
-Co to tady provádíš? -Rabóta tvajá.
Tak dost!
Sem se dívej!
-Jsme vysoko jako ptáci. -Vysokó kak ptaci.
-Maminka není doma? -Maminka je v zahraničí.
Dáme mu antibiotika po 4 hodinách. A k tomu acylpyrin.
-Máte acylpyrin? -Mám.
Je tady nebezpečí zánětu mozkových blan.
-Umíte dávat zábaly? -Ano.
-Vaše paní bude dlouho pryč? -Dlouho.
-Potřebujete potvrzení do práce? -Asi ano.
-Trochu to zastudí. -Vydrž! Už to bude dobré.
-Děkuji ti, Kláro, že jsi přijela. -To je normální.
Dík a dobrou noc.
Nemusíš se loučit, já tu zůstanu do rána.
A co řekneš doma?
Že můj milenec vyženil dítě a neví s s ním rady.
Straka nebo kavka, ty kradou lesklé věci. Škyt!
To nikoho nenapadlo.
Je krásný, i když nemá žádnou cenu.
S mým mužem nemůžeme mít děti, ale já můžu mít děti.
To sis možná špatně vyložil. Dneska.
-Kdy má dostat další prášek? -V 5 ráno. Budík je nařízený.
Nikdy bych nevěřila, že se budeš takhle bát o cizí dítě.
Já bych to do sebe taky neřekl.
Ty ses toho podvodu nebál? Jsi politicky pronásledovaný.
Já nejsem politicky pronásledovaný. Já jsem pronásledovaný za svou blbost.
Já jsem mohl jezdit na Západ.
Kádrovák Bláha řekl: Emigroval ti bratr, ale mi ti věříme.
Po návratu jsme dostali dotazník, kde byla otázka:
Setkal jste se s emigranty? Já napsal: Setkal.
O čem jste hovořili? Já napsal: O hovnu, soudruhu Bláho.
-To je všechno? -Asi se ho to dotklo.
-Já myslela, že jsi něco provedl. -Ubohé, vid’?
Pěkně jsi to vyplnil.
Chtěl bych ti to dát.
Víc!
Ještě!
-Hezké. Hlavně že to nejsou rakve. -Skazku po tělefónu!
-Co? -Skazku po tělefónu!
Pohádku? Zavoláme tetě učitelnici!
Skazka mně očeň panrávilas!
To byl strejda. Ten pohádky neumí. Víš co? Zkusíme to sami.
-Žili byli dědeček a babička. -Děduška i babuška.
-Vnouček se jmenoval Budulínek. -Budulínek.
Babička řekla: Budulínku, jdeme do města, zůstaneš v domě sám.
-Nikomu nesmíš otvírat. -Otkryvat’ dver nikomu nesměš.
Ono nám to půjde. A tak šli.. .
-Tady žily vydry. -Što takoje vydra?
Zvíře. Asi takhle veliké. Fousaté jako já.
-Vydry lovily pstruhy. -Što takoje pstruhy?
-To jsou ryby. -Ryby?
Voda je kyselá od kyselých dešt’ů. Tomu nerozumím ani já. Ryby umřely.
-Ryby kaput? -Správně.
-Proto vyhynuly i vydry. -Vydry tóže kaput.
Řeka se jmenuje Vydra, ale žádné vydry tady nejsou.
Jéžišmarjá!
V KEMPU ZPÍVAJÍ PÍSNIČKU
-Někdo slaví narozeniny. -A što eto?
-Den, kdy se narodil. -Kagdá u meňa budět děň ražděnia?
-Kdy ses narodil? Je ti 5, to vím. -Neznáju.
Chceš slavit narozeniny, a nevíš, kdy ses narodil.
-Agoj, tati. -Ahoj.
RÁDIO: Dělníci odmítají prohlášení antisocialistických skupin.
Kdo seje vítr, sklidí bouři! Republiku si rozvracet nedáme!
K sažaleňju, děň ražděňia tolko raz v gadu!
Hlavně abys byl zdravý a veselý. Podívej!
A što tam? NĚKDO KLEPE
Uch, ty krasata takája!
Já jsem Zubatá ze sociální péče.
Napsal jste nám žádost, že jste na chlapce sám.
Dostali jsme se k tomu až ted’.
Ale od té doby se všechno změnilo.
-Hrajete po nocích? -Ne! Jen ve dne.
-Kde dítě spí? -Spíme támhle.
Samostatné lůžko nebo dětský pokoj dítě nemá?
-Nemá, ale tady se vejdeme. -Takže nemá.
-Chlapec má narozeniny? -Stanovil jsem mu je na dnešek.
-Vy jste to stanovil? -Ten dopis jsem psal už dávno.
-Dítě je ruské národnosti? Nehraj! -Už umí dobře česky.
Matka emigrovala na Západ a nejeví o dítě zájem.
Jeví. Poslala žádost na Červený kříž.
I když matka sňatkem s vámi získala naše občanství,
nevyvázala se z občanství původního.
O dítě má zájem sovětské velvyslanectví. To půjde mimo nás.
Chlapce umístí v dětském domově v Sovětském svazu.
-Nešlo by ten můj dopis stornovat? -Proč? Oni se o dítě postarají.
-Já ještě přijdu, pane Lučina. -Louka.
Příště se mnou už přijde někdo z velvyslanectví.
Oni by to pak převzali.
-Hezký chlapec. Na shledanou. -Na shledanou.
-Čemodán? -Jo. Dřív než si pro nás přijde Zubatá!
-Ahoj, Franto! Co ty tady? -Vezmeš nás na noc?
Jasně! Pojd’te.
Ta křesla jsou trochu nebezpečná.
Tenhle strejda se jmenuje Houdek. Ty mu asi budeš říkat Goudek.
Oni neumějí H, kdyby se rozkrájeli. Taková velmoc, a neumějí H!
Schovám vás jako parašutisty. Aspoň budu mít ilegální činnost.
Přijme mě Nováček?
Musí. Jen mu bude divné, že mistr Louka chce hrát na promenádě.
Řekneme mu, že se léčíš na žlučník. Budeš pít Gagarinův pramen.
-Gagarin! -Ty spi.
Mě baví ilegální činnost!
NĚKDO HRAJE FALEŠNĚ
RÁDIO: Policie uzavřela Národní třídu i přilehlé ulice.
Studenti skandovali ‘‘Máme holé ruce’’
a zpívali státní hymnu. Přesto byli surově zbiti.
-Franto, asi už to prasklo. -Prosím tě! Mlátí lidi po hlavách.. .
RÁDIO: Studenti vyzývají občany, aby se k protestu připojili.
Je to smutné, že jsme ten odboj vedli tak krátce, ale ucho se utrhlo.
U toho bychom měli být. Dej na mě. Už je to tady.
LIDÉ VOLAJÍ: Už je to tady! Už je to tady!
Sanitka projíždí. Díky za vaši kázeň.
LIDÉ VOLAJÍ: -Rádo se stalo! Rádo se stalo!
VZPOMÍNKA: Vzbouřila se mládež a zdravotní sestry.
Za velkého vyzvánění zvonů je vyhnali do rezervace v Albánii!
Takové on měl vidění.
Tak tady máš mámu.
Ale co to je?
Ješčo raz blagodarju vas i prašu, prastitě!
-Agoj, tati. -Ahoj.
Kagdá ty prijeděš za náma?
Ahoj.
KOLJA SI ZPÍVÁ: Hospodin jest můj pastýř,
nebudu míti nedostatku.
Na pastvách zelených pase mne.
K vodám tichým mne přivodí.