Olen Pukerua Bayn kylässä Uudessa-Seelannissa.
Takanani on rouva Hannah McKenzien talo.
Olen tuntenut hänet koko ikäni, hän on vanhempieni hyvä ystävä.
Muistan leikkineeni Hannah-tädin puiden alla jo 7-vuotiaana.
En tiennyt hänestä paljon.
Vain että hän oli leski, ja mies oli kuollut vuosia sitten.
Äiti soitti minulle vuosi sitten ja ehdotti visiittiä tänne -
koska Hannahin vanhat filmit saattaisivat kiinnostaa minua.
En odottanut paljon.
Hannah kuvaili niitä miehensä vanhoiksi kotielokuviksi.
Odotin löytäväni vain läjän vanhoja kotielokuvia -
jotka sitten unohtaisin pian.
Löysin tästä vanhan arkun.
Avasin sen ja löysin hämmästyttävän filmikokoelman.
Ne olivat 35-millin filmejä. Purkit olivat ruosteisia -
ja niissä oli outoja nimiä, kuten Soturin vuosi.
En olisi voinut tajuta niiden elokuvien merkitystä.
Myöhemmin selvisi, että ne oli tehnyt 1900-luvun alussa -
nerokas uusiseelantilainen, joka tulee jäämään elokuvahistoriaan.
Mies nimeltä Colin McKenzie.
Elokuva-arkistoon lähetetään paljon filmejä -
perhejuhlia ja vauvaotoksia...
Monella on historiallista arvoa asujen ja muodin suhteen -
mutta Colin McKenzien kokoelma oli jotain poikkeuksellista.
Peter soitti ja kysyi, tiesinkö minä mitään Colin McKenziestä.
Pakko myöntää, että en tiennyt. Olin kyllä kuullut nimen.
Se oli tullut vastaan vanhoissa papereissa -
mutta miehestä oli vähän tietoa. Elokuvista ei senkään vertaa.
Onneksi saimme filmit käsiimme.
Osa keloista oli alkanut lahota pahasti -
ja ehkä viidessä vuodessa ne olisivat tuhoutuneet kokonaan.
Kuvitelkaa jos elokuva kuten Citizen Kane ilmestyisi jostain.
Tämä kokoelma oli yhtä jännittävä ja kiehtova.
Se on elokuvallinen aarrearkku ja tärkeä koko maailmalle.
Tätä uusseelantilaista tullaan pitämään yhtenä suurimmista -
pioneerina kuten D.W. Griffith.
Tunnustan, että Colin McKenzie oli minulle vain nimi kirjassa -
eikä se tehnyt juuri vaikutusta, kunnes elokuvat löydettiin -
ja nyt olen täysin ällistynyt.
Tämä on viimeisen 50 vuoden tärkein elokuvalöytö.
Tämä tuntematon nero kuoli unohdettuna -
mutta kuuluu nyt suurimpien elokuvataiteilijoiden kastiin.
Colin McKenzien alku oli vaatimaton.
Hän syntyi 7. helmikuuta 1888-
Geraldinen kylän pieneen viljelijäyhteisöön.
Hänen isänsä John McKenzie saapui Uuteen-Seelantiin 1879.
Hän rakensi kotinsa ja maatilan skotlantilaisella sisulla.
Nuori Ellen-vaimo kärsi maalla -
mutta oli ylpeä pojistaan Colinista ja Brookesta.
Ahkera ja sisäänpäinkääntynyt Colin oli veljensä vastakohta.
Pojat olivat silti läheisiä.
He työskentelivät isänsä tilalla auringonnoususta iltaan.
Mutta Colin ei viihtynyt maajussina.
Häntä kiinnostivat toiset asiat.
Poikien eno Albert Drury omisti polkupyöräkaupan Timarussa.
Pyöräpajassa Colinin intohimo mekaanisiin keksintöihin heräsi.
Nuori Colin vietti siellä usein viikonloput työkalujen parissa.
Mielikuvitus piti päästää irti, ja keväällä 1900 löytyi keino.
Kiertävä elokuvanäytös oli tullut kaupunkiin.
Se oli kuin välähdys taivaasta -
joka alkoi pimeydestä, ja hänen koko sydämensä kohosi.
Hän tunsi, että tätä hän tulisi tekemään.
Hän seurasi elokuvanäytöstä ympäri piirikuntaa -
ja kun muut lapset hämmästelivät valkokankaan näkyjä -
Colin oli salin takaosassa katselemassa projektoria.
Hänen varhaisissa filmeissään minua kiehtoo eniten tekniikka.
Oli vuosi 1900, viisi vuotta elokuvan synnystä.
Kameroita ei ollut saatavilla.
Vasta 12-vuotiaana Colin rakensi ensimmäisen elokuvakameransa.
Turhauduttuaan käsikäyttöiseen kameraan -
Colin mekanisoi kameransa nerokkaasti.
Hän yhdisti sen polkupyörään, ja loi ensimmäiset kamera-ajot.
Yrittäessään myöhemmin mekanisoida projektorin -
hän ei tyytynyt enää lihasvoimaan.
Hän keksi käyttää projektoria höyryvoimalla, ja se toimi.
Hän oli tarpeeksi nokkela valmistaakseen filmin itse.
Hän keräsi suolta pellavan lehtiä -
keitti niitä ja muutti ne selluloosanitraatiksi.
Emulsioon hän käytti kananmunia.
Valkuaista. Hän käytti sitä albumiinikopiointiin -
jolla tehtiin 1800-luvulla materiaalista valoherkkää.
Hän muokkasi sen elokuvaukseen sopivaksi.
Mutta minuutin filminpätkä vaati 12 kananmunaa.
Mikäs siinä, jos teki lyhytelokuvia.
Colin jäi kiinni isosta munavarkaudesta.
Poika oli suunnittelemassa ensimmäistä kokoillan elokuvaa.
Colinin isä sai raivokohtauksen. Varkaus kolhi hänen ylpeyttään.
Hän huusi ja mekasti, ja murskasi Colinin laitteet.
Kaikki hänen varusteensa tuhoutuivat.
Kaikki paitsi kamera, jonka äiti oli piilottanut.
Alle 80 kilometrin päässä asui toinen keksinnöistä haaveileva.
Hänen nimensä oli Richard Pearse.
1900-luvun alussa hän rakensi yksinkertaisen lentolaitteen -
ja yritti sillä useasti ilmaan.
Pearsen teot ovat inspiroineet monia legendoja.
Joidenkin mielestä hän lensi ennen Wrightin veljeksiä.
Mutta lennosta ei ole ollut luotettavia todisteita.
Tähän asti.
Colin McKenzien filmikokoelmasta löytyi ällistyttävä tallenne.
Näytämme ensi kertaa filmin -
joka on nyt Smithsonian Instituten tutkittavana.
Pala selluloidia joka kirjoittaa ilmailun historian uusiksi.
Hetkeä ennen nousua Colin asetti kameransa vankkurien katolle.
Colin McKenzien tärkeä filmi sisälsi toisenkin paljastuksen.
Yhdellä miehistä on sanomalehti taskussaan.
Digitaalisella suurennoksella näemme lähempää.
Wrightin veljesten lento tapahtui vasta joulukuussa 1903.
Richard Pearse ehti ilmaan 9 kuukautta ennen Wrightejä.
Hauskinta siinä on se, että hän lentää suoraan kohti Colinia.
Hänen pitää väistää, ja se aiheuttaa putoamisen.
Jos Colin ei olisi ollut siinä, hän olisi lentänyt kauemmas.
Colinin isä takavarikoi filmin ja kielsi jyrkkään sävyyn -
poikaa sekaantumasta enää koskaan elokuvantekoon.
15-vuotiaana Colin McKenzie karkasi kotoa.
Uusi-Seelanti oli kasvamassa hyvinvoivaksi.
Jopa köyhimmillä oli vähän vapaa-aikaa -
ja useimmat viettivät sen elokuvissa.
Mahdollisuuksia riitti nuorille ja innokkaille kuten Colin.
Vuonna 1905 hän perusti Brooke- veljensä kanssa elokuvayhtiön.
Juhla-ja hääkuvaajina he keräsivät nopeasti omaisuuden.
Mutta Colin halusi enemmän.
SOTURIN VUOSI (1908)
84-minuuttinen Soturin vuosi -
on maailman ensimmäinen kokoillan elokuva -
mutta se esitteli myös huikean teknisen keksinnön.
USKOMATON PUHUVA ELOKUVA
Vuonna 1908, kolmen vuoden tutkimusten jälkeen -
hän löysi keinon tallentaa synkronisoitua ääntä ja kuvaa.
Perinteisen elokuvahistorian mukaan Al Jolson lauloi 1927-
ja elokuvassa Old Arizona kuuli pekoninpaiston äänen.
Mutta vuonna 1908 Colin McKenzie teki jo eeppistä äänielokuvaa.
Aseiden ja kavioiden äänet, hän sai ne kaikki mukaan -
ja ennen kaikkea hänellä oli dialogia.
Mutta hän unohti jotain.
Näyttelijät puhuivat kiinaa. Hän sai puheen tallennettua -
mutta ei muistanut tekstityksiä. Se oli kohtalokas virhe.
Katsojat kävelivät ulos. He eivät ymmärtäneet sanaakaan.
Ääni viihdytti heitä hetken, mutta sitten kiinnostus lopahti.
Pettynyt ja rahaton Colin hylkäsi äänen tallentamisen.
Hän käänsi huomionsa kuviin lähes pakonomaisella innolla.
Marraskuussa 1911 Colin onnistui luomaan emulsion -
joka reagoi tiettyihin valon aallonpituuksiin -
ja loi värien vaikutelman. Mutta oli yksi ongelma.
Tärkein ainesosa oli marja jota kasvaa vain Tahitin saarella.
McKenzien veljekset pakkasivat laukkunsa.
He tekivät Tahitilla melkoisen kemiallisen tempun.
He keräsivät marjat, keittivät ne -
ja suorittivat monimutkaisen prosessin palmujen alla.
Kesti 4,5 kuukautta valmistaa 22 sekuntia filmiä.
Innostunut Colin alkoi välittömästi kokeilla filmiä.
Tässä uskomattomassa filmissä Colin kuvaa sademetsää -
mutta tarkasti sommiteltu kuva häiriintyy pian.
Hän ei saa sitä kohdistettua, ja arvokas filmi loppuu.
Veljet uskovat onnensa kääntyneen -
ja palaavat takaisin Uuteen-Seelantiin.
He järjestävät näytöksen sijoittajille.
Mutta he pettyvät pahasti.
PAIKALLISET MIEHET PIDÄTETTY
9. kesäkuuta 1912 he joutuivat oikeuden eteen Dunedinissa.
Heitä syytettiin säädyttömän dokumentin esityksestä.
Vain miehistä koostunut valamiehistö pohti 37 tuntia -
pyysi nähdä filmin toistuvasti, ja totesi heidät syyllisiksi.
Colin ja Brooke tuomittiin puoleksi vuodeksi pakkotyöhön.
Vapauduttuaan häpäistyt veljet palasivat äitinsä luokse.
Vaikuttaa siltä, että se muutti Colinin.
Hän oli ollut kiinnostunut elokuvanteon tekniikasta -
kameroista, äänestä ja väristä. Mutta nyt ensimmäisen kerran -
hän alkoi ajatella filmin taiteellisia mahdollisuuksia.
Nyt hän halusi tuottaa filmin jolla on sanoma -
ja hän tiesi mistä niitä löytyy.
Etenkin yksi Raamatun tarina kiehtoi Colinia.
Pian hän ilmoitti tekevänsä 20 minuutin elokuvan -
joka kertoo Salomen ja Johannes Kastajan tarinan.
Colinin sovitus oli kekseliäs. Hän esitti itse Kastajaa.
Brooke esitti Narrabothia, Herodeksen vartiopäällikköä.
Suurin ongelma oli löytää nuori nainen Salomen rooliin.
Kaikkia paikallisia tyttöjä oli varoitettu skandaalin takia.
Ilmoittautuneet tytöt eivät olleet sopivia.
Mutta sitten hän näki Maybellen.
Tyttö hurmasi hänet.
Yhtäkkiä Colin oli rakastunut.
Hän ei kertonut tunteistaan.
Maybelle osoittautui hyväksi näyttelijättäreksi.
Hänen ja Brooken välinen kemia toimi ja he valaisivat kankaan.
Rakastunut Colin siirsi kameraa yhä lähemmäs Maybelleä.
Samalla hän keksi lähikuvan.
Mutta hän ei silti tajunnut, mitä nenän alla tapahtui.
Brooke ja Maybelle olivat rakastuneet.
Colin kätki katkeruutensa ja toivotti parille hyvää.
Mutta pian hän vetosi uupumukseen ja keskeytti työt.
Tauosta tuli pidempi kuin kukaan aavisti.
Ensimmäisen maailmansodan alku -
synnytti isänmaallisuuden aallon brittien siirtokunnissa.
Nuoret miehet värväytyivät taistelemaan kuninkaan puolesta.
Yksi heistä oli Brooke McKenzie.
Hän oli ollut naimisissa vasta kolme viikkoa.
Colin yritti myös värväytyä, mutta lättäjalat sulkivat tien.
Hän hyvästeli veljensä raskain sydämin.
Brooke McKenzie oli osa uusiseelantilaista komppaniaa -
joka nousi maihin Gallipolissa 25. huhtikuuta 1915.
Kiväärin lisäksi hänellä oli Colinin rakentama kevyt kamera.
Näytämme ensi kertaa hänen kuvaamansa filmin Gallipolista.
Kamera ei keskity taisteluun, vaan ihmisiin sodan keskellä.
11. kesäkuuta 1915 tarkka- ampujan luoti osui Brookeen.
Hänet kuljetettiin rannalle joukkosidontapaikkaan -
missä hän kuoli yöllä.
Uutinen musersi Maybellen. Hän jättäytyi suremaan.
Se oli Colinin synkin hetki. Hän masentui pahasti -
eikä kyennyt tekemään töitä.
Hän menetti veljensä, yhtiö- kumppanin ja kaiken yhteisen.
Se oli kamalaa aikaa Colinille.
Myöhemmin samana vuonna Colin McKenzie katosi.
Hänet nähtiin viimeksi Lewisin solassa kävelemässä yksin.
Ensimmäinen maailmansota päättyi 11.11. 1918.
Kolmen vuoden poissaolon jälkeen Colin palasi länsirannikolta -
ja teki hämmästyttävän ilmoituksen.
Hän jatkaisi Salomen tuotantoa, mutta tällä kertaa jättimäisenä.
Filmistä tulisi tuhansien näyttelijöiden spektaakkeli -
mahtava monumentti kaatuneen veljen muistolle.
Vimmainen Colin keräsi joukon avustajia ja palasi kukkuloille.
Vuosien 1915-18 ajaksi hän käytännössä katosi maan päältä.
Mutta meillä on yksi vihje.
Kokoelmassa oli pieni pätkä vuodelta 1917-
ja se näyttää jonkin rakennelman kohoavan kukkuloille -
ja me uskomme nyt, että hän vetäytyi syrjäseudulle -
ja hän rakensi jättikaupungin. Se oli maan suurin rakennelma.
Päiväkausien hankalan matkanteon jälkeen -
Colinin avustajat kohtasivat uskomattoman näyn.
Laakson kätköissä, seitsemän jalkapallokentän kokoisena -
oli iso raamatullinen kaupunki, muinaisen Jerusalemin kopio.
Suurimman Uudessa-Seelannissa kuvatun elokuvan lavasteet.
Alkuvuodesta 1994-
päätimme lähteä etsimään Colinin kadonnutta kaupunkia.
Se voi olla alueella jossa kasvit kasvavat nopeasti.
Joku kostea paikka, koska viidakko on paras kätkö.
Todennäköisesti kapea laakso.
Eristynyt laakso kolmen päivän päässä Hokitikasta -
valittiin lupaavimmaksi paikaksi.
Ryhmä suuntasi länsirannikon muinaiseen metsään -
Uuden-Seelannin viimeiselle tutkimattomalle alueelle.
Uuden Salomen kuvaukset alkoivat 22. helmikuuta 1919.
Colin oli valmis tehtäväänsä. Hän näki elokuvan mielessään -
ja kuvitteli joka yksityiskohdan ennenäkemättömällä tarkkuudella.
Maybelle palasi Salomen rooliin, ja muutti surunsa energiaksi -
jolla teki elämänsä roolityön.
Mutta viiden päivän kuvausten jälkeen tuotanto seisahtui.
Colinin rahat olivat lopussa. Avustajat palasivat kotiin.
Colin lupasi jatkaa kuvauksia kunhan saa rahoittajan.
Tarvittavat rahat tulisivat epätavalliselta suunnalta.
Kuulin Colin McKenziestä ensi kertaa elokuvakoulussa -
ja labrassa oli töissä vanha heppu nimeltä Stan Wilson.
Stan oli kuulemma vaurioitunut vanhojen kemikaalien takia -
hän oli yksi viimeisiä, Stan-parka -
mutta hän oli mukava heppu ja hyvää seuraa teen äärellä.
Hän kertoili Uuden-Seelannin elokuvahistoriasta.
Hän mainitsi usein Colinin, josta kukaan ei ollut kuullut.
Stan Wilson tuli varakkaasta kauppiassuvusta.
Hän oli sirkusklovni joka unelmoi mykkäelokuvista.
Vuonna 1921 hän pyysi Colinia kuvaamaan yhden esityksistään -
ja oli valmis maksamaan siitä.
Tarina sai yllättävän käänteen kun nuori tyttö astui kuvaan.
Menin sinne lapsen viattomuudella ja sanoin kai -
että en pitänyt häntä hauskana, kun hän löi yhtäkkiä.
Hän läimäytti päin näköä. Minä potkaisin häntä sääreen.
Sitten itkin koko matkan kotiin.
Kukaan ei sanonut mitään, mutta kun se esitettiin -
yleisö nauroi vain kohdassa jossa hän lyö lasta -
ja Stan vaati, että viattomia pitää pahoinpidellä jatkossakin.
Stan the Man oli säälittävän lahjaton koomikko.
Mutta hänestä on alaviite elokuvahistoriassa -
asiasta jonka hän teki Colin McKenzien kanssa -
ja se oli mykkää komediaa piilokameran tapaan.
Stan teki huonoja kepposia -
mutta ne olivat spontaaneja ja yllättivät sivulliset -
ja Colin kuvasi ne keksimällään salkkukameralla.
Se oli harjoittelematonta ja spontaania -
eikä häirinnyt Salomen kuvauksia, koska ne tehtiin yhdellä otolla.
He kiersivät maata ja tekivät eri elokuvan eri kaupungissa -
kuten Stan the Man Taihapessa, Stan the Man Palmy Northissa -
ja esittivät sen sitten kun Colin oli leikannut sen -
kaupungintalolla, ja tienasivat paljon rahaa.
Colin keräsi komedioista saamansa rahat -
ja palasi vuorille jatkamaan ensirakkauttaan Salomea.
Komedioiden tuottamien 1700 punnan avulla -
Colin palasi jatkamaan Salomen kuvauksia.
Ikävä kyllä taivaat avautuivat saman tien -
ja loputtomalta tuntuva kaatosade alkoi.
Se oli alueen ennätyssade 30:een vuoteen.
Kuuden viikon aikana Colin kuvasi vain kolme minuuttia.
Synkkyydessä oli yksi valon pilkahdus.
Maybelle alkoi lähestyä Colinia.
Rahojen loputtua Colin jatkoi töitä Stan the Manin kanssa.
Seuraavana kesänä Colin palasi vuorille Salomen pariin.
Se oli kuumin kesä 30:een vuoteen.
Kymmenet avustajat kärsivät lämpöhalvauksista.
He vaativat lisää rahaa, mutta sitä ei ollut.
Raskain sydämin Colin palasi ainoan rahanlähteensä luokse.
Mutta Bullerissa Stan the Man meni liian pitkälle.
Kuvaukset olivat alkaneet melko normaalisti.
Lounasaikaan Stan oli jo vauhdissa.
Mutta kello 15.30 Stan the Man Wilson saisi kovan opetuksen.
Stan huomaa uuden uhrin, arvokkaan näköisen herrasmiehen.
Ikävä kyllä hän ei tunnista Gordon Coatesia -
Uuden-Seelannin pääministeriä.
Rautaisten hermojensa ansiosta Colin jatkaa kuvaamista.
Stan oli väärässä paikassa väärään aikaan -
ja väärällä huumorintajulla.
Mutta koska Colin kuvasi sen -
siitä tuli ikään kuin Rodney King -nauhan edeltäjä -
60 vuotta ennen sitä tapausta, koska filmillä näkyy -
miten poliisit hakkaavat surkean Stan the Manin.
Stan the Man Bullerissa oli heidän suurin menestyksensä.
Harhainen Stan kuvitteli, että se oli hänen lahjojensa ansiota.
Hän ei ymmärtänyt, että se oli enemmänkin uutisjuttu -
uskomaton tapaus jossa pääministeri oli mukana.
Hän sai päähänsä, että se olisi pääsylippu Hollywoodiin -
koska sitä näytettiin USA: ssa ja hän sai vähän kulttimainetta.
Hän kuvitteli saavansa sankarin vastaanoton -
ja olevansa seuraava Chaplin, mutta hän päätyi työttömäksi.
Tuottoisa yhteistyö päättyi -
mutta Colin oli salaa iloinen päästessään eroon Stanista.
Henkilökohtainen elämä oli rauhallisempaa.
4. joulukuuta 1926 hän vei Maybellen vihille.
Katsokaa, pullo. - Mitä?
Näyttäisi olevan niiltä ajoilta. - Silloin pullot tehtiin näin.
Pullolöytö rohkaisee etsijöitä.
Läheltä löytyvät rattaiden jäänteet innostavat lisää.
Miltä ajalta tämä mahtaa olla?
Lisää löytöjä oli luvassa. - Pete, täällä on tie.
Miksi hitossa täällä on tie? - Päiväkausien hikoilun jälkeen -
johdattaisiko tämä tie ryhmän kadonneeseen kaupunkiin?
Onko tähän merkitty tietä? - Ei. Miksi olisikaan?
Colin yritti turhaan hankkia Salomelle rahoitusta.
Paikalliset silmäätekevät eivät innostuneet.
Kaivatut rahat tulisivat lopulta Hollywoodista -
tuottajalta nimeltä Rex Solomon.
Rex oli tullut miljonääriksi myymällä Raamattuja.
Hän oli hyvin uskonnollinen ja avoin suhteestaan uskontoon.
Vuoteen 1929 mennessä Solomonin studio Majestic Lion Pictures -
tuotti tusina elokuvaa vuodessa, kaikki Raamattuun perustuvia.
Colin tunsi miehen liikevaiston ja oli päättänyt tavata hänet.
He tapasivat kun Solomon lähti kalareissuun Uuteen-Seelantiin.
McKenzie oli yrittänyt tehdä spektaakkeliaan jo 5 vuotta -
kun hän tapasi Rex Solomonin, ja ajoitus oli oivallinen -
koska Solomon tajusi elokuvan potentiaalin -
ja päätti antaa huomattavat rahavaransa McKenzien avuksi.
Paperityöt tehtiin nopeasti.
Solomon suostui 100000 punnan budjettiin -
ja antoi heti neljäsosan ennakkona.
15000 avustajaa palkattiin.
Miehiä, naisia ja lapsia värvättiin ympäri piirikuntaa.
Colin harjoitutti avustajia kiihkeästi kuin kenraali -
uransa suurinta kohtausta varten, mahtavaa taistelua -
Herodeksen sotajoukkojen ja fundamentalistien välillä.
Tämä yksi kohtaus nieli koko 25000 punnan ennakon.
Mutta Colin ei lannistunut. Rex Solomon oli rikas mies.
NEW YORKIN PÖRSSI ROMAHTI Markkinat paniikissa
Lokakuussa 1929 Rex Solomon menetti omaisuutensa päivässä.
Se oli katastrofi myös Colinille mutta kerrankin hän oli onnekas.
Kun kapitalismi mureni Wall Streetillä -
toisella puolella maapalloa kommunismi pullisti lihaksiaan.
Neuvostoliiton johtaja Josef Stalin käynnisti propagandan.
Vallankumouksen henkeä levitettäisiin kaikin keinoin.
Vuonna 1930 Colin otti vastaan kommunistien valtuuskunnan.
Asiakirjoista käy ilmi liiketoimi lokakuussa 1930-
hallitukseni ja Colin McKenzien välillä.
He sopivat, että rahat käytetään eeppiseen suurelokuvaan -
joka dokumentoi muinaisten aikojen luokkataistelun.
Uuden avustaja-armeijan kanssa Colin palasi studiokaupunkiinsa.
Mutta neuvostorahalla oli sääntönsä.
Colinin piti poistaa kaikki uskonnolliset viittaukset.
Kastajasta tuli toisinajattelija.
Herodeksesta fasistinen rahanlainaaja -
ja Salomesta prostituoitu joka parantaa tapansa -
ja solmii työehtosopimuksen.
Colin inhosi uutta versiota. Halveksi sitä.
Tuskin otti sitä vakavasti. Mutta hän teki kahta versiota.
Yhtä itselleen ja toista venäläisille.
Hän otti viisi otosta itselleen, mutta yksi riitti venäläisille.
Kuvausten lähestyessä loppua Colin ja Maybelle riemastuivat -
huomatessaan odottavansa ensimmäistä lastaan.
Mutta pommi oli putoamassa.
Vuonna 1931 Colin sai sähkeen Palermo Motion Picturesilta.
Palermon veljekset olivat häikäilemättömiä miehiä -
jotka omistivat Rex Solomonin omaisuuden, myös Salomen.
He vaativat Colinilta keskeneräistä filmiä heti.
Myös neuvostorahoittajat kävivät kärsimättömiksi ja uhkailivat.
Colin rehki elokuvan parissa uskomattomien paineiden alla.
Hän tuskin nukkui, ja piiskasi työryhmänsä loppuun.
Palermon veljekset saapuivat maahan ja etsivät Colinia.
Yrittäessään epätoivoisesti kuvata viimeiset otokset -
Colin piti työryhmänsä töissä 72 tuntia putkeen.
Hän ei ymmärtänyt hirvittävän stressin vaikutusta Maybelleen.
Maybelle pyörtyi viimeisen otoksen aikana.
Synnytys käynnistyi etuajassa ja voimakkaana.
Kukaan ei saanut verenvuotoa lakkaamaan.
Lapsella tai äidillä ei ollut mahdollisuuksia.
Molemmat kuolivat Colinin käsivarsille.
Epätoivo ja syyllisyys raastoivat Colinia.
Syyllisyys Maybellen takia -
ja epätoivo koska elokuva tuli valmiiksi, mutta millä hinnalla.
Hän myös pelkäsi että Palermot tai venäläiset vaativat Salomen.
Hän teki rajun ratkaisun. Hän keräsi kaikki filmikelat -
ja hautasi ne, heti kun oli haudannut perheensä.
Maybellen kuoltua Colinin mielessä oli yksi asia. Pako.
27. heinäkuuta 1931 Colin lähti Uudesta-Seelannista pysyvästi.
Hei, kundit. Täällä!
Raivatkaa nämä pois. Tuo lapiot, Johnny!
Täällä on jotain betonia.
Ne ovat portaat. Näettekö?
117 km päässä sivistyksestä ryhmä löysi suuren portaikon.
Täällä lepäsivät sortuneet kaaret ja kaatuneet pylväät.
Kaikkialla oli valtavan rakennelman jäännöksiä.
Mutta löydön laajuus oli yhä epäselvä.
Ryhmä kävi kuumeisen innon vallassa kasvuston kimppuun -
yrittäessään löytää kadonneet salaisuudet.
Viikon rehkimisen jälkeen työ alkoi kantaa hedelmää.
Colin saapui kuumaan ja pölyiseen Algeriin 1931.
Pahamaineinen ja rikollinen Pohjois-Afrikka sopi miehelle -
joka ei halunnut tulla löydetyksi.
43-vuotiaana Colin McKenzie osti ensimmäisen ryyppynsä -
ja aloitti viikonlopun joka tulisi kestämään viisi vuotta.
Hän olisi ehkä kuollut afrikkalaisessa vankilassa -
jos kohtalo ei olisi puuttunut peliin.
Vuonna 1936 varuskunta Espanjan Marokossa alkoi kapinoida.
Tämä kapina laajenisi Espanjan sisällissodaksi.
Uutisryhmät ryntäsivät paikalle. Mukana oli myös Colin McKenzie -
joka oli päättänyt palauttaa omanarvontuntonsa.
Espanjassa oli muitakin uusiseelantilaisia.
Nuori hoitaja Hannah Simpson työskenteli Punaiselle ristille.
Colin oli saanut pienen naarmun joka kaipasi tikkejä -
mutta sitten hän jäi paikalle.
Minä seurasin häntä. Hänessä oli jotain erikoista.
Aloimme puhua Uudesta-Seelannista -
missä hän ei ollut käynyt aikoihin, ja hän kertoi kaiken.
Hän kertoi koko elämäntarinansa. Olimme jatkuvasti yhdessä.
Hän oli kaksi kertaa vanhempi, mutta sillä ei ollut merkitystä.
Tunsin löytäneeni jonkun joka ymmärsi minua yhtä hyvin -
kuten minä ymmärsin häntä. - Häämatkalle ei ollut aikaa.
Colin lähti rintamalle seuraavana päivänä.
On niin turhauttavaa, kun jäljet katoavat vuonna 1937.
Meillä on hänestä viimeinen kuva jossa hän on sotilaiden kanssa.
Otimme yhteyttä jokaiseen elokuva-arkistoon ja museoon -
jonka vain keksimme, mutta hänestä ei ollut mitään tietoja.
Colin McKenzien kaupunki oli vapautettu viidakon armoilta.
Colinin valtava visio häkellytti etsintäryhmän.
Mutta se kätki yhä salaisuuksia.
Raunioituneen temppelin alta löytyi sisäänkäynti maan alle.
Tunneli johti salaiseen holviin.
Sen sisältö veti vertoja egyptiläisille haudoille.
Valtavia patsaita.
Upeita käsintehtyjä asuja ja taidokkaita varusteita.
Kauniita miekkoja ja kilpiä.
60 vuotta koskemattomana säilynyt varasto -
kätki sisälleen Salome-elokuvan tarvikkeet.
Mutta hänen suurin aarteensa ylitti kaikki muut.
Kolme, kaksi, yksi...
Haudassa oli tuhansia metrejä filmiä sadoissa purkeissa.
Kaikki oli tallella. Salomen jokainen kuvattu kohtaus.
Colin olisi halunnut Salomen valmiiksi.
Hän pelkäsi niin paljon, että Palermot tai venäläiset -
vievät hänen rakkaan elokuvansa ja tärvelevät sen -
eikä hän ollut oikein järjissään kun hautasi sen.
Colin olisi halunnut esittää Salomen.
Kun Salomen restauroinnista oli päätetty -
tehtävän valvojaksi nimettiin kokenut John O'Shea.
Hänen toiveidensa tulkinta on hyvin vaikeaa -
mutta leikkaajan haaste onkin ohjaajan toiveiden täyttäminen.
Jos hän olisi täällä, hän kertoisi mitä haluaa -
mutta nyt leikkaajan pitää päätellä mitä hän ajatteli.
Uuden-Seelannin elokuvasäätiö tuki työtä ja se eteni hyvin.
Poikkeukselliselle elokuvalle suunniteltiin juhlagaalaa -
mutta kolme päivää ennen sitä tarinaan tuli vielä yksi käänne.
Puoli vuotta sitten kirjoitimme Espanjan elokuva-arkistoille -
ja pyysimme jokaista Colin McKenzien kuvaamaa filmiä.
Mutta mitään ei löytynyt, ei ennen tätä aamua.
Fasistit takavarikoivat tämän kelan Malagan taistelussa 1937.
Se on maannut espanjalaisessa arkistossa lähes 60 vuotta -
ja kameramieheksi on merkitty C. McKenzie.
Kun katsoimme sen aamulla, emme uskoneet näkemäämme.
Sotilaat odottavat hyökkäyskäskyä.
Malagan taistelu oli yksi sodan rajuimmista.
Colinin on joukon perässä, kun he rynnäköivät kohti fasisteja.
Colin kuvaa taistelua vaaroista välittämättä.
Kun uusi rynnäkkö alkaa, sotilas kaatuu aivan Colinin edessä.
Colin laskee kameran ja ryntää auttamaan. Hän horjahtaa.
Molemmat miehet kuolevat.
"Salome" Juhlaensi-ilta
3. syyskuuta 1995 Uuden-Seelannin elokuvaväki -
kokoontui hyvin tärkeään ensi-iltaan.
Yhdenkään elokuvan valmistuminen ei ole kestänyt yhtä kauan -
ja uskon että yksikään elokuva ei ole ollut vastaava elämys -
kuin jonka tulette kokemaan nyt. Minulla on suuri kunnia -
esitellä Colin McKenzien Salomen maailmanensi-ilta.
Tarina alkaa, kun joukko naisia ja lapsia odottaa kuolemaa.
Kuningas Herodes päätti tehdä heistä esimerkin.
Johannes Kastaja tuomitsee verilöylyn vihaisesti.
Herodeksen tytärpuoli Salome katselee häntä.
Johannes pidätetään pian.
Myöhemmin Salome tapaa Narrabothin.
Hän on Herodeksen vartiopäällikkö.
Haluan tavata Kastajan.
Syvällä vankityrmässä Johannes saarnaa yhä Herodesta vastaan.
Hän ennustaa Messiaan saapuvan ja kaatavan väärät kuninkaat.
Olet tuhonnut rakkautemme!
Portto! Sinä kuvotat minua!
Johanneksen torjuma Salome hakee kostoa kuninkaalta.
Tanssi minulle!
Tanssi niin täytän toiveesi!
Johanneksen saarna huipentuu. Hän yllyttää ihmisiä kapinaan.
Tanssin loputtua Salome kertoo toiveensa.
Haluan Johannes Kastajan pään!
Herodes ei voi pettää lupaustaan.
On kiellettyä valuttaa kuninkaallista verta!
Murskatkaa hänet!
Oscar-akatemian täytyy tunnustaa Colin McKenzien suuruus.
Aion taistella sille parhaan elokuvan ehdokkuuden.
Olin häkeltynyt.
Pidimme itseämme Uuden- Seelannin elokuvapioneereina -
mutta tämä tehtiin 50 vuotta aiemmin -
ennen kuin kukaan ajatteli tekevänsä täällä elokuvia.
Kun mainitaan Lumiére, Edison ja D.W. Griffith -
meidän täytyy nykyään lisätä sinne myös Colin McKenzien nimi.
Jos Colin eläisi ja näkisi, että esitimme hänen elokuvansa -
hän olisi innoissaan. Hän ei nähnyt kolmen tunnin versiota -
ja hän olisi varmasti antanut esitykselle luvan.
Colin oli äärettömän lahjakas.
Hänellä oli laaja ja syvä mielikuvitus.
Ja kuten sellaisilla ihmisillä, myös hänellä oli murtumispiste.
Hän pakeni isänsä kiukkua, hän pakeni Uudesta-Seelannista.
Tavallaan kun hän hautasi filmin hän oli pakenemassa.
Mutta sellaisten vaiheiden -
ei pidä antaa vähentää hänen voimaansa luovana ihmisenä.