Ф Л Ю К
Разтворете умовете си.
Забравете за миг в какво вярвате и в какво - не.
Ето как започна всичко.
В нощ като тази.
На тесен междуградски път недалеч от тук.
Хей, Джеф!
Спри!
АКО ГИ ОБИЧАТЕ - СЛОЖЕТЕ ИМ КАИШКА!
Онова помиярче пак вдига врява.
Лае откакто осиновиха другите.
Утре го приспи, но засега го сложи в клетката.
Ела тук, момче! Чичо Джери ти е приготвил изненада.
Спрете кучето!
Ела тук, приятелче!
Ще се топлим един друг.
Ела!
Хайде, ела!
Двата свързани кръга означават "завинаги".
Прекрасен е!
- Ще бъдеш ли с мен завинаги? - Да, Томи.
Завинаги!
"Моят блян са светулките.
Точици жива светлина, блестящи в мрака."
Поезията е храна за душата, мъниче.
И по-добри дни сме имали.
Нищо, де! Хайде да поиграем една игра!
Така...
Тук има три орехови черупки.
Една, две, три. Три орехови черупки.
Слагаме малко бижу под едната
И ги разбъркваме едно хубаво.
Така. Къде мислиш че е?
Къде е бижуто?
Добро кученце! Браво на теб!
Добре. Да пробваме пак.
А сега къде е?
Добро кученце!
Благодаря.
Благодаря ви.
Браво на кученцето!
- Колко е умничко! - Благодаря.
Беше си чист късмет (на англ. - Fluke).
Той е моят малък късмет.
Да!
Носиш късмет, затова ще те нарека Флюк.
Не се чувствам добре, Флюк.
Ще подремна, преди да продължим.
Ставай, пале! Да не искаш да те спипат, докато спиш?
Старият кучкар от ранни зори търси лесна плячка като теб.
Сам ли избяга или стопаните ти те изритаха?
Ама ти...говориш?
Естествено, нали съм куче!
Но ти не лаеш.
Говориш ми с думи.
Всичко е на мислено ниво. Аз ти предавам какво искам да кажа, а ти - на мен.
- Така стоят нещата. - Но... но...
Не си ли срещал друг, който може да общува по този начин?
- Не, никога. - Е, вече го срещна!
- Казвам се Ръмбо, а ти? - Флюк.
Ммм.
Надушвам вълчи глад.
- Да вървим да хапнем нещо,а? - Ами Бела?
Боя се, че Бела вече не е на този свят, друже.
Вече няма да я виждаш.
Хайде, време е за кльопачка.
Ръмбо, чакай да свърша нещо!
Какво? О, какво си имаме тук!
Не се прави така. Гледай мен !
Трите лапи здраво на земята. А четвъртата вдигаш нагоре.
Това е класа.
Ръмбо, помощ! Помощ!
Хей, пале! Уж ще ядем, а ти реши да се къпеш.
Излизай оттам. Хайде!
Ще се справиш.
Ето на.
Добре ли си?
Да. Добре съм.
И това е начин да се отървеш от бълхите.
Каква е тази миризма?
Страшно ми харесва!
- Хей, я по-спокойно. Спри се! - Ох!
Върни се тук. Хайде!
От години си градя реноме и няма да позволя на един младок да го съсипе!
Гледай и се учи от майстора!
Хей, Ръмбо, как я караш?
Какво ще бъде?
Носи се, сър.
Заповядай.
Този пък кой е?
Слушай, Ръмбо, не мога да храня всичките ти приятели.
Остави на мен.
Хей, Бърт, ще дадеш ли нещо и за малкия?
Сигурно искаш нещо и за малкия, а?
Ох!
А сега изчезвайте! Имам клиенти, които си плащат.
Слушай сега! Ще те заведа при шефа, но той не е твърде търпелив с кучетата,
така че като ти говори, махай с опашка и му се умилквай.
Ясно.
Тук ще ти хареса, хлапе. Има много сенчести и меки местенца за дрямка.
Само тук можеш да гониш гуми, без опасност да те прегазят!
А-ха, да.
Добре. Ще ти се обадя пак.
Ръмбо, къде, по дяволите, беше цяла нощ?
- Мацка ли забърса? - Какво?!
- Иди при него. - Но той ме нарече момиче!
Хората правят грешки. Прости му. А сега иди при него и махай с опашка!
- Какво прави? - Изразява любовта си.
- Боли-и-и! - От любовта боли.
Какво пише тук?
"Флюк". Що за име е това?
Хубавецът ми той!
Хей, хей!
- Какво става? - Май сънувах.
- Я дай пак?! - Сънувах.
Виждах картини в ума си.
Мястото на картините не е в ума ти.
Следващият път като ги видиш им изръмжи и ги прогони.
Ръмбо, ти винаги ли си бил куче?
Какви ги говориш? Че какво друго да бъда!
- Знам ли...човек. - Двукрако? Аз?
Правило номер едно: не задавай тъпи въпроси.
- Но аз просто... - Без "но", "ако" или "и".
Стига си дрънкал глупости! Време е за спане.
Лека нощ.
Лека нощ, Ръмбо.
Леле! Направо не е истина.
- Какво ще правим, Ръмбо? - Огледай се хубаво, пале.
Уцелихме десятката.
- Леле мале! - Смяташ ли, че е редно?
Редно ли? Човекът си тръгна. Това си е неофициална покана.
- Всичко мирише чудесно - Ммм.
Ммм!
Знаех си, че надушвам тиква!
Хей!
Та седя си аз в колата, чакайки да светне зелено,
и една жена ме блъсна отзад.
Дадох 500 долара за ремонт, че и ми качиха застраховката.
Кажи ми, честно ли е това!
Флюк?
- Флюк. Кротко!
- Не се бой от кучето. Не хапе. - Какво те прихваща?
Този нещо ме съмнява. Не надушваш ли нещо, Ръмбо?
Долар и 85 цента.
Благодаря.
Опа.
Извинявай.
Хей! Хей!
Пусни ме!
- Флюк, престани! - Това куче е зло! Нападна ме.
Не можеш да държиш такова куче на обществено място, чу ли?
Чух те. А сега си върви, защото ги изнервяш!
Хайде, махай се оттук!
Спокойно. Всичко е наред.
Шшт! Успокой се. Тихо! Всичко е наред.
Джеф Нюман: геният на Вирджиния
Джонсън и Нюман: новаторска спирачна система
Съжалявам, пес, намери си нещо друго за четене.
Какво има? Изглеждаш така все едно си видял призрак.
- Видях някого, когото познавах. - Стар приятел?
Мисля... че е убиец.
Чух, че кучетата са твои.
- Моите кучета не хапят без причина. - Онова куче трябва да се приспи.
Имунизирани са, а и ти няма да умреш от една драскотина.
Мога да подам оплакване. Ще си навлечеш големи проблеми.
Майк...
Доволен ли си?
Сега изчезвай оттук!
Опа! Май е време да се чупим.
Хей! Хей, Ръмбо! Ръмбо!
Ръмбо, върни се веднага!
Хайде, идвай! Време е за вечеря.
Татко се е върнал!
Хей! Хей, Ръмбо! Виждам те!
Ще си получиш заслуженото!
Добре, Флюк, излежа си присъдата.
Ало?
Има ли някой?
Кой се обажда?
Какво, по дяволите...!
Хей, Флюк! Хей! Флюк!
Ах, тези кучета.
Ало?
- Ало? - Здравейте. Кой се обажда?
Вие се обадихте, госпожо. Кого търсите?
Не, вие се обадихте. Кой е на телефона?
Аз не съм се обаждал на никого. Само Флюк беше тук,
а той няма как да се е обадил, защото е куче, госпожо.
Ръмбо, не винаги съм бил куче. Нито пък ти.
Да бе! Миналата седмица бях Снежанка.
А откъде знаеш коя е Снежанка?
Знаеш за нея от миналото, прочел си го в някоя книга.
- Това е абсурдно! - Явно не искаш да приемеш истината.
- Щастлив съм такъв, какъвто съм. - Но аз не съм!
Имах дом и семейство. Имах хубав живот, Ръмбо!
- И сега си живееш добре. - Ще ги намеря.
Ако ще гониш въображаеми хора, ще трябва да го сториш сам!
И хич не се връщай!
Ръмбо, почакай!
Качете го в буса!
ГОЛДЪН СЪМЪРС Козметични продукти
- Ето го. - Да, точно каквото ни трябва!
ХОУПУЕЛ
Завинаги!
Това е невъзможно!
ОТКЛЮЧЕНО ЗАКЛЮЧЕНО
- Да изчезваме. Можеш ли да ходиш? - Мисля, че да.
Готово. Хайде!
- Нищо не виждам, Ръмбо. - Захапи ми опашката.
Ох! По-полека със зъбите, де!
Внимавай къде стъпваш!
Ето, пред нас е синьото небе!
- Застреляй кучето! - Не мога!
Да поспрем за малко. Тук няма да ни открият.
Мисля да си полегна.
- Как са очите ти? - Малко по-добре.
Ръмбо, ти кървиш!
Чуй ме, пале. Стой в гората, докато очите ти оздравеят.
Какво имаш предвид? Оставам с теб!
Едва ли ще мога да ти помагам повече, пале.
Ръмбо, защо говориш така? Ще се оправиш.
Забрави. Нищо не можеш да направиш.
Приближи се.
Трябва да сме заедно. Ти и аз, както винаги е било!
Без теб съм загубен, Ръмбо!
Пак сънувах. Семейството ми е в опасност.
Флюк, не всичко е такова, каквото изглежда.
Правило номер едно: няма връщане назад.
Не съжалявай за миналото, пале. Животът продължава.
Моля те, трябва да знам.
Аз ли съм единствен?
И ти някога си бил човек, нали, Ръмбо?
Помниш ли онази снимка на стената при стария Бърт?
Това бях аз. В един друг живот.
Бърт ми беше брат.
Хмм. Изобщо не ми липсва ходенето на два крака.
Но морето...
Ах! Бих искал пак да усетя мириса му.
Ти беше най-добрия приятел, когото съм имал.
Ще ми липсваш.
Ръмбо, не ме изоставяй!
Може би пак ще се срещнем, пале.
В някой следващ живот.
Не!
Ръмбо?
Не!
Думите на Ръмбо не излизаха от ума ми: "Няма връщане назад!"
Но семейството ми бе в опасност. Трябваше да го открия.
ДОБРЕ ДОШЛИ В ХОУПУЕЛ
- Ще закъснеем. - Чакай ме!
Хайде!
Здравей, момче!
О, хубаво кученце!
Сладур!
Мръдни се, куче!
Слез! Махни се!
- Няма да ни ухапе, мамо. - Слез долу!
Изчезни!
Това куче е лудо.
Слез! Махни се от колата!
Какво му става на това куче? Браян, затвори вратата. Давай!
Не съм виждала куче да се държи така.
Мамо, прозорците са затворени, нищо не може да ни направи.
Хайде, да се прибираме.
Боже, направо ми изкара акъла!
- Това е кучето от училище! - Не, Браян! Не отваряй вратата!
Какво става?
Господи! Как е стигнало дотук?
Свободна си, Либи. Благодаря.
Трябва да го нахраним, мамо. Сигурно е тичало дотук.
Дръпни се от вратата. Хайде!
- Сигурно е жадно. - Браян, не го знаем какво е.
Упорито куче!
- Браян, ела да ядеш. - Не съм гладен.
Тук те чака голям сочен чийзбургер.
Ела да си изядеш вечерята.
Не бих могъл да ям, докато горкото същество ме гледа.
Сигурно не е яло от дни.
Добре, де.
Само ще го нахраним и после си отива, разбрахме ли се?
Разбрахме се!
Нали ти казах, че е добричко, мамо.
Добро момче!
Наздраве! Мисля, че ни харесва.
- Дали си има стопанин? - Нека да видим дали има табелка.
Ето я! Но няма адрес. Пише само "Флюк".
Здравей, Флюк.
Флюк.
Мамо, знам, че имахме уговорка и аз я зачитам.
Но не може ли да остане... поне още малко?
Браян, стани от пода.
Само докато намерим стопанина му?
Ако го пуснем на улицата може да го блъсне кола.
Същият си като баща си.
Манипулатор.
Той се хвалеше, че може да продаде лед на ескимосите.
Е...
Може да остане при едно условие: да го изкъпем веднага. Мръсен е!
Стреляй!
Пипнах те!
Падна ми!
Флюк, да си виждал Дата?
Хей!
Татко правеше така.
Флюк, тази нощ ще спиш тук.
Ще се видим сутринта.
Какво търсиш тук?
- Чао, Флюк. - Хайде, Браян, ще закъснеем.
Какво има, Флюк? А?
Какво ти е?
Ти си много сладко куче.
Игрите с Браян и другите неща, за които все нямах време преди,
ме накараха да осъзная колко ценен е всеки миг.
Моето място беше тук.
Рано или късно щях да намеря начин да им разкрия кой съм.
Браян!
Флюк...
Да не си избягал от някой цирк, а?
Том изглеждаше толкова смешен с тази шапка.
- Готов ли си, Браян? - Хайде, Флюк! Да вървим.
"We're off to see the Wizard
The Wonderful Wizard of Oz
Because, because, because, because, because
Because of the wonderful things he does
We're... off to see the Wizard
The Wonderful Wizard of Oz
Because, because, because, because, because..."
Обичам те.
Повече от всичко на света.
Тя бе дори по-хубава, отколкото в спомените ми.
Бих дал всичко да и кажа колко я обичам!
Повече от полетата, засети от моите ръце.
- Повече от утринната молитва. - Тихо, Флюк, не скимти!
- Опитвам се да гледам филма. - Спокойно, Флюк.
Влез, отключено е.
- Здравей, Джеф. - Здрасти.
- Флюк, не! Недей! - Джеф!
Не! Флюк!
- Флюк, спри! - Какво ще правите с него?
Моля ви, не го наранявайте!
Отвори вратата!
Добре ли си?
- Ало, дайте ми ветеринарната служба. - Не ги викай!
Браян, стига! Не, не, пред къщата ни има подивяло куче.
Браян, скъпи, иди си в стаята. Всичко ще се оправи. Хайде, върви!
Да, ако обичате.
"Уилоу Драйв" 6241.
Не знам защо се държи така.
Явно нещо не му е наред.
- Добър вечер. - Какъв е проблемът, сър?
Синът на приятелката ми прибрал бездомно куче, което подивя. Ухапа ме!
Голям кафяв пес.
Може би е все още наоколо.
- Едва ли ще го открием. - Няма го.
- Ще уведомим ветеринарните сутринта. - Благодаря, че дойдохте.
Ако пак се появи, обадете ни се.
Нищо повече не мога да сторя.
- Добре ли си? - Да, само ме одраска.
Не си отивай още, остани поне за малко.
- Да го заведем в кучкарника. - Не искам.
Знаеш какво правят с кучетата там. Не мога да причиня това на Браян.
- Недей да скимтиш, ще те чуят! - Има нещо в това куче...
- Браян? - Да, мамо?
- Всичко наред ли е? - Да, имах нужда от кърпичка.
- Лека, хлапе. - Лека нощ, миличък.
Тихо, Флюк!
Ела, Флюк!
Добро момче.
Виж, това куче е улично. Не знаеш нищо за него!
- Не е трябвало да го прибирате. - Не знам какво го прихвана.
Та то ме нападна! Същото може да се случи и с вас.
Може да се е опитвал да ни защити.
Браян се привърза към това куче. Не е бил толкова щастлив от години.
Ами ти?
Ти как си?
- Напоследък много мисля за Том. - Аз също.
- Дали е щастлив? - Надявам се.
Все си мисля само ако... ако знаех какво преживява.
Виж, нали се разбрахме да не гледаме назад.
Наистина трябва да опитаме...
да оставим това в миналото.
Обичам те, Флюк.
Обичам ви ДЖЕФ
Добро утро!
Какво става?
- Много си топъл. - Мамо, трябва да намеря...
Връщай се в леглото. Ще ти премеря температурата.
- Но, мамо... - Никъде няма да ходиш. Имаш треска.
Хайде! Обратно в леглото!
ДЖОНСЪН-НЮМАН Модерни механични технологии
- Добро - Днес сте подранили, г-н Нюман.
- Как мина пътуването? - В работа.
В упорита работа, Роуз, както обикновено.
Чух че тази година ще си вземете отпуска.
Каръл ме накара да обещая.
Отпуската да не се превърне в меден месец?
Надявам се.
Как е тя?
Много по-добре, благодаря.
Още тъгува за него понякога, както всички ние.
Да, така е.
- Приятен ден. - И на вас.
ТОМАС П. ДЖОНСЪН
Джейн, би ли ми донесла папката?
- Как мина? - Добре, благодаря.
- Това ли е? - Да.
Не, говорех за края на работния ден. Семейството ми ме чака.
Освен това жена ви се обади. Имате резервация за 20:30ч.
Обади се и й кажи, че няма да успея да отида.
- Нещо друго? - Не.
- Благодаря. - Не стойте до късно, г-н Джонсън.
Лека нощ.
Гледай ти, смелият ни капитан още е на руля!
Джеф, аз съм.
Но... ти звъниш в кабинета на Том.
Така ли? О, Боже, толкова съм уплашена!
- Какво се е случило? - Не мога да намеря Браян.
Сигурно е тръгнал да търси кучето.
Джеф, той има треска, а навън е под нулата.
Слушай, тръгвам веднага. Ще го намерим, не се тревожи!
- Побързай! - До скоро.
Не ме беше грижа дали ще умра. Бях отмъстен.
И тогава изведнъж си спомних какво всъщност се бе случило.
Гледай ти, смелият ни капитан още е на руля!
Все някой трябва да работи. Особено когато печалбите ни са спаднали с 30%.
Все пак сме в криза. Както и другите фирми.
И какво предлагаш? Всички да си ходим в 17:00?
Сега е 20:45.
Какво мислиш за прототипа на спирачна система? Поръчах да ти го донесат.
- Да забеляза нещо? - Прочетох описанието й.
Ефективността й е двойно по-висока в сравнение с останалите системи.
- Но цената - също. - Може да спаси хиляди хора!
Може би, но е нерентабилна.
Нерентабилна?! Не предполагах, че ще чуя подобно нещо от теб!
Когато започнахме, искахме да обединим талантите си - с добра цел.
- Да печелим пари, помагайки на хората. - Бяхме млади. Сега всичко се промени.
- Не го вярвам. Ти също! - Лесно ти е на теб да ме критикуваш!
Имаш ли представа колко отговорности имам? Не!
Не, защото не живееш в реалността. Ти си мечтател. Винаги си бил такъв!
Ще приема това като комплимент.
Няма да пръскаме пари за фантазиите ти.
- Компанията ни е в упадък... - Не, нищо подобно.
Просто имаме временни трудности, но за теб това е краят на света.
Том, какво, по дяволите, ти става?
Водиш живот, на който всеки мъж би завидял. Самият аз ти завиждам!
- Имаш прекрасна жена, красиво дете... - Остави ги настрана.
Както ти правиш?
Няма да разработваме системата.
Като съдружник и главен инженер, казвам да!
Като съдружник и главен финансист, казвам не!
Не!
Тук вече прекали. Направо не мога да те позная!
Върни се, за да си уредим сметките!
Върни се веднага!
Спри!
Да не си луд? Ще се претрепем и двамата!
Нека да поговорим като зрели хора.
Няма смисъл да се състезаваме, защото аз винаги печеля!
Том!
О, Боже. Tом?
Tом?
Господи, Том...
Какво направих?
Всичко е било по моя вина.
Джеф винаги е бил верен приятел. Дори след смъртта ми.
Бях длъжен да му помогна.
Флюк.
Върви да намериш Браян. Той е болен.
Не бива да стои на студа.
Намери го!
Татко?
Никъде не мога да го намеря.
Може би отгоре виждаш къде е Флюк.
Помогни ми да го намеря, татко. Моля те!
Г-н Граймс!
Хей, г-н Граймс! Почакайте!
Г-н Граймс!
Чакайте!
ТАТКО
Знам къде е!
Флюк!
Знаех, че ще дойдеш!
Браян!
Браян, аз съм, мама!
Здравей, мамо.
Хайде!
- Флюк ме топлеше, мамо. - Да вървим в колата. Хайде!
Хвани ме през врата.
Ето така.
Добре.
Сънувах, мамо.
Сънувах, че Флюк ми говори. Каза ми да не плача.
И че трябва да си тръгне.
Добре, стой тук на топло.
Веднага се връщам.
Ела, Флюк.
Ела с нас.
Хайде, момче!
Хайде да се прибираме.
Хайде, Флюк!
ТОМАС П. ДЖОНСЪН Ще бъдеш в нашите сърца ЗАВИНАГИ
Естествено, трябваше да си тръгна.
Обичах ги твърде много, за да попреча на щастието им.
Джеф щеше да бъде близо до тях, по начина, по който аз не успях.
Не знаех как да живея нито като човек, нито като куче.
Едва сега осъзнах, че всичко в живота трябва да се цени.
Това е историята ми.
Може би съм създаден да я помня, за да я споделя с вас.
И сигурно съществуват много други като мен,
криещи се в телата на обикновени създания.
Може да е някой близо до теб.
Ставай, пале! Да не искаш да те спипат, докато спиш?
Ръмбо?
Ха-ха! Нали не мислеше, че ще се отървеш толкова лесно от мен, а?
- Ръмбо, не мога да повярвам, че си ти. - По-добре повярвай!
Я ела насам. Хайде!
Имаме доста да си говорим.
Но първо, нека ти кажа нещо за катериците.
Правило номер едно...
Режисьор Карло Карлеи
Сценарий Карло Карлеи и Джеймс Карингтън
Музика Карло Силиотто
Филмът е създаден по романа на Джеймс Хърбърт
BG