Rakkautta ennen aamua
Ymmärsitkö, mistä he riitelivät?
-Puhutko englantia? -Puhun.
En, valitan. Osaan huonosti saksaa.
Oletko kuullut, että kun pariskunnat vanhenevat -
-heiltä katoaa kyky kuulla toisiaan? -En.
Miehiltä oletettavasti menee kyky kuulla korkeita ääniä -
ja naisilta kyky kuulla matalia ääniä.
-Ne kai mitätöivät toisensa. -Niinpä kai.
Luonnon tapa sallia puolisoiden vanhentua yhdessä -
tappamatta toisiaan.
Mitä sinä luet?
Jep.
Entä sinä?
KlNSKl - TARVlTSEN VAlN RAKKAUTTA
Kuule, ajattelin käydä ravintolavaunussa kohta.
-Tuletko kanssani? -Tulen.
Okei.
Miten osaat noin hyvin englantia?
Kävin kesän koulua Los Angelesissa.
-lstutaanko tähän? -lstutaan vain.
Olen myös oleskellut Lontoossa.
Miten sinä osaat niin hyvin englantia?
Minäkö? Olen amerikkalainen.
-Amerikkalainenko? Oletko varma? -Olen.
Vitsailin vain. Tiesin, että olet amerikkalainen.
Tietenkään et puhu mitään muuta kieltä.
Käsitän.
Olen karkea ja tyhmä amerikkalainen, joka ei osaa kieliä -
eikä ole sivistynyt?
Olen kyllä yrittänyt.
Luin ranskaa neljä vuotta koulussa. Kun olin ensi kertaa Pariisissa -
seisoin jonossa metroasemalla. Minä harjoittelin.
Miten vain.
No olin siellä -
ja kun katsoin lipunmyyjänaista, mieleni tyhjeni täysin.
Tiedäthän...
Mihin olet menossa?
Takaisin Pariisiin.
-Koulu alkaa ensi viikolla. -Opiskeletko vielä? Missä?
-Sorbonnessa. Tiedätkö sen? -Toki.
Oletko tulossa Budapestista?
-Olen. Kävin isoäitini luona. -Miten hän voi?
lhan hyvin.
-Hyvinkö? -Kyllä.
-Mihin sinä olet matkalla? -Wieniin.
Wieniin? Minne siellä?
En tiedä. Lennän sieltä huomenna.
Oletko lomalla?
En oikeastaan tiedä.
Minä vain matkustelen...
Olen matkustellut junissa viimeiset pari kolme viikkoa.
Käytkö ystävien luona vai kuljetko itseksesi?
-Oli minulla kaveri Madridissa... -Madrid on kiva paikka.
Hommasin Eurail-passin.
Hieno homma.
Onko matkustelu Euroopassa ollut mukavaa?
Onhan se. Se on ollut... lhan syvältä.
Mitä?
On sillä ollut... No -
istuminen viikosta toiseen tuijottamassa junanikkunasta on ollut ihan hienoa.
Mitä tarkoitat?
No esimerkiksi -
silloin saa ajatuksia, joita ei tavallisesti saa.
-Millaisia? -Tahdotko kuulla?
-Tahdon. Kerro. -Selvä.
Sain televisio-ohjelmaidean.
Eräät ystäväni ovat cable access -tuottajia.
Tiedätkö, mikä se on?
Kuka tahansa voi tehdä ohjelman, ja se on lähetettävä.
Keksin ohjelman, joka kestää 24 tuntia päivässä koko vuoden.
Kerätään 365 ihmistä -
kaupungeista ympäri maailmaa -
tekemään 24 tunnin reaaliaikaisia dokumentteja.
Kuvataan elävää elämää.
Se voisi alkaa niin, että joku herää aamulla -
ottaa pitkän suihkun -
syö aamiaista, keittää kahvit -
lukee lehden...
Odota. Kaikkea arkipäiväistä ja tylsää -
mitä jokainen tekee joka helvetin päivä?
Mutta sano niin kuin haluat ja minä niin kuin minä haluan.
-Ajattele... -Kuka sitä katsoisi?
Ajattele näin: miksi auringossa nukkuva koira -
on niin kaunis? Se on. Se on kaunis.
Mutta mies, joka seisoo pankkiautomaatilla -
ja yrittää saada rahaa ulos, näyttää ääliöltä?
Vähän kuin National Geographic, mutta ihmisistä.
Niin.
Mitä arvelet?
Mikä ettei. 24 tylsää tuntia.
Anteeksi. Ja kolmen minuutin seksikohtaus, jonka jälkeen hän nukahtaa.
Niin, ja se olisi hyvä jakso. lhmiset puhuisivat siitä.
Sinä voisit tehdä kaveriesi kanssa jakson Pariisissa.
En tiedä. Avain, tai asia, joka minua kiusaa, on jakelu.
Nauhojen saaminen kaupungista toiseen niin, että näytelmä jatkuu -
koska sen pitää jatkua koko ajan, tai muuten se ei toimi.
Kiitos.
Kiitti.
Tiedätkö mitä? Ei järin palveluhenkinen.
Pelkkä huomio Euroopasta.
Vanhempani eivät ole puhuneet siitä mahdollisuudesta -
että rakastuisin tai menisin naimisiin tai saisin lapsia.
Pikkutyttönäkin -
he halusivat minun ajattelevan tulevaisuuden urana -
sisustussuunnittelijaa tai lakimiestä tai sellaista.
Se oli alituista -
mielikuvitushaaveideni muuttamista käytännöllisiksi rahantekokeinoiksi.
Minulla oli jo lapsena aika hyvä hevonpaskatutkain.
Tiesin aina, valehdeltiinko minulle.
High schoolissa olin jo harjaantunut -
kuuntelemaan muiden käsityksiä siitä, mitä minun pitää tehdä elämälläni -
ja olemaan kuulematta.
Ei kukaan tehnyt sitä ilkeyttään.
Minä vain en osannut innostua muiden kunnianhimoista minun elämäni suhteen.
Mutta arvaa mitä.
Jos vanhemmat eivät koskaan vastusta mitään lapsen näkemystä -
ja ovat vain kilttejä ja antavat tukea -
lapsen on vaikeampi oppia väittämään vastaan.
Vaikka he olisivat väärässä. Semmoista passiivis-aggressiivista juttua.
Ymmärräthän? Minä inhoan sitä.
Minä todella inhoan sitä.
Tiedätkö...
Kaikesta siihen liittyvästä paskasta huolimatta -
minä muistan lapsuuden -
taianomaisena aikana. lhan tosi.
Muistan, kun äiti kertoi minulle ensi kertaa kuolemasta.
lsoäidin äitini oli juuri kuollut -
ja perheeni kävi heidän luonaan Floridassa.
Olin siinä kolmen vanha, kolme ja puoli.
Olin joka tapauksessa takapihalla leikkimässä -
ja siskoni oli juuri opettanut minua pitämään puutarhaletkua -
sillä tavalla, että -
se suihkutti aurinkoon ja muodosti sateenkaaren.
Tein sitä -
ja usvan läpi minä näin isoäitini.
Hän vain istui ja hymyili minulle.
Pidin sitä siinä pitkään -
ja katsoin häntä.
Lopulta sitten päästin letkusta irti.
Pudotin letkun, ja mummi katosi.
Juoksin sisään kertomaan vanhemmilleni.
He panivat minut istumaan ja selittivät pitkään -
että ihmiset kuolevat eikä heitä enää näe ja että olin kuvitellut.
Mutta minä tiesin, mitä olin nähnyt. Olin iloinen, että näin sen.
En ole sen jälkeen nähnyt mitään vastaavaa. En tiedä.
Siitä minä vain tavallaan opin, miten epämääräistä kaikki on.
Kuolemakin.
Olet onnekas, että sinulla on sellainen asenne kuolemaan.
Minä taidan pelätä kuolemaa 24 tuntia päivässä.
Sen takia minä olen nytkin junassa.
Olisin voinut lentää Pariisiin, mutta pelkään.
-Älä nyt. -En mahda sille mitään.
Tiedän, että tilastollisesti se on turvallisempaa.
Lentokoneessa voin nähdä räjähdyksen.
Näen itseni putoavan pilvien läpi.
Pelkään niitä tietoisuuden muutamia sekunteja -
ennen kuolemaa, kun tietää varmasti kuolevansa.
En voi lakata ajattelemasta niin.
-Se on uuvuttavaa. -Varmaan.
Tosi uuvuttavaa.
-Tämä taitaa olla Wien. -Niin.
-Jäätkö tässä junasta? -Jään. Harmin paikka.
Olisimmepa tavanneet aiemmin. Minusta oli kiva jutella.
Niin minustakin.
Oli todella mukava tavata sinut.
Sain mielettömän ajatuksen, mutta jos en kysy tätä sinulta...
-Se jää vaivaamaan minua loppuiäkseni. -Mikä?
Haluan jutella lisää kanssasi. En yhtään tiedä tilannettasi -
mutta minusta meillä on jonkinlainen yhteys.
Niin minustakin.
Hienoa. Kuule. Tehdään näin.
Jää junasta tässä ja tule katselemaan kaupunkia.
-Mitä? -Hauskaa siitä tulee.
-Tule. -Mitä me tekisimme?
Tiedän vain, että minulla on Austrian Airlinesin lento -
huomenaamuna kello 9.30. Rahani eivät riitä hotelliin -
joten ajattelin vain kävellä ympäriinsä. Se olisi kivempaa kanssasi.
Jos osoittaudun psykopaatiksi, voit nousta seuraavaan junaan.
Ajattele asiaa näin.
Hyppää ajassa eteenpäin 10, 20 vuotta. Olet naimisissa.
Liitossasi ei enää ole samaa energiaa kuin ennen.
Alat syyttää aviomiestäsi.
Mietit kaikkia muita kundeja, jotka olet tavannut -
ja millaista olisi voinut olla jonkun toisen kanssa.
Minä olen yksi niistä kundeista.
Ajattele tätä aikamatkana -
siitä tulevaisuudesta nykyhetkeen nähdäksesi, mitä menetit.
Tämä voi siis olla suuri palvelus -
sinulle ja tulevalle miehellesi. Voit huomata, ettet menettänyt mitään.
Minä olen ihan yhtä tylsä luuseri kuin miehesi.
Ja teit oikean valinnan ja olet onnellinen.
Haen laukkuni.
-Pannaan nämä säilytyslokeroon. -Okei.
Mikä nimesi on?
Minun? Jesse.
Oikeasti James, mutta kaikki sanovat Jesse.
Ei kuitenkaan Jesse James?
-Ei, pelkkä Jesse. -Minä olen Celine.
-Tämä on kiva silta. -Niin.
-Tämä on vähän outoa. -Tämä on outoa, eikö olekin?
On vähän vaivautunut olo.
Mutta ihan hyvin menee.
Tämä on hienoa. Käydään paikoissa. Katso kirjaasi.
Olemme Wienissä. Käydään jossain.
-Kysytään noilta. -Okei.
Anteeksi?
-Sprechen Sie englantia? -Ja. Tietysti.
-Puhutko sinä vaihteeksi saksaa? -Mitä?
Se oli vitsi.
Tulimme Wieniin vasta tänään ja etsimme jotain tekemistä.
Museoita, näyttelyitä...
Museot eivät ole enää hauskoja nykyisin.
Ne menevät kiinni tähän aikaan.
-Kuinka kauan olette täällä? -Vain tämän illan.
Miksi tulitte Wieniin? Mitä odotitte?
Olemme häämatkalla.
Hän tuli raskaaksi. Meidän piti mennä naimisiin...
En usko. Olet huono valehtelija.
Olemme mukana tässä näytelmässä.
-Kutsumme teidät. -Oletteko näyttelijöitä?
Osa-aikaisia omaksi huviksi.
Näytelmä kertoo lehmästä ja sitä etsivistä intialaisista.
-On myös poliitikkoja, meksikolaisia... -Venäläisiä, kommunisteja.
-Onko näyttämöllä oikea lehmä? -Ei vaan näyttelijä lehmänasussa.
-Hän esittää lehmää. -Niin.
-Lehmä on vähän outo. -Sillä on tauti.
Se käyttäytyy oudosti. Kuin koira.
Jos joku heittää kepin, lehmä noutaa sen.
Se osaa polttaa tupakkaa sorkilla ja kaikkea.
-Hienoa. -Kuten näette, siinä on osoite.
-Se on kakkosalueella. -Praterin lähellä. Tiedättekö sen?
-lso maailmanpyörä? Mennään. -Kaikki tietävät pyörän...
Ehkä voitte käydä Praterissa ennen näytelmää.
Se alkaa kello 21 .30.
-21 .30? -9.30.
-Niin.
Hienoa. Mikä näytelmän nimi on?
Se on käännettynä Tuokaa minulle wilmingtonlehmän sarvet.
Olen wilmingtonlehmä.
-Okei. -Hienoa.
-Tuletteko? -Yritämme.
-Minä olen lehmä. -Olet lehmä.
Näkemiin.
-Sain idean. Oletko valmis? -Olen.
On kysymysten aika. Olemme tunteneet vähän aikaa.
Kysymme toisiltamme muutaman suoran kysymyksen.
-Käykö? -Kyselemme siis toisiltamme.
Pitää vastata sataprosenttisen rehellisesti.
-Tietenkin. -Okei.
Ensimmäinen kysymys.
-Sinä. -Niin, kysyn sinulta.
Kuvaile ensimmäiset seksuaaliset tunteesi -
toista ihmistä kohtaan.
Ensimmäiset seksuaaliset tunteeni? Luoja.
Minä tiedän.
Jean-Marc Fleury.
Jean-Marc Fleury?
Olimme kesäleirillä. Hän oli uimari.
Hänellä oli kloorivalkaistut hiukset ja vihreät silmät -
ja parantaakseen aikojaan hän ajeli karvat jaloista ja käsistä.
-lnhottavaa. -Hän oli kuin delfiini.
Ystäväni Emma oli ihastunut häneen.
Yhtenä päivänä oikaisin pellon poikki huonettani kohti.
Hän käveli takaa vierelleni. Sanoin hänelle:
Hän kääntyi ja sanoi:
Se säikäytti minut perusteellisesti -
koska minusta hän oli niin upea.
Hän pyysi minua treffeille. Teeskentelin, etten pitänyt hänestä.
Pelkäsin niin kovasti, mitä tekisin.
Kävin katsomassa muutamia hänen uintikisojaan.
Hän oli niin seksikäs. Tosi seksikäs.
Kirjoitimme pienet rakkaudenvakuutukset kesän lopulla -
ja lupasimme, että kirjoittelemme ikuisesti -
ja että tapaamme hyvin pian...
-Tapasitteko? -Emme tietenkään.
Sittenpä nyt on hyvä mainita, että minä olen loistava uimari.
-Oletko? -Olen.
-Panen muistiin. -Okei.
-Onko nyt minun vuoroni? -On.
Oletko ollut rakastunut?
Olen. Seuraava kysymys.
-Mikä oli... -Odota.
-Saako vastata sanalla? -Miksei?
Vaikka minä selostin ensimmäisiä seksuaalisia tuntojani.
Ne ovat eri kysymyksiä. Voisin vastata siihen seksuaalijuttuun.
Mutta rakkaus... Mitä jos olisin kysynyt sinulta rakkaudesta?
Olisin valehdellut, mutta olisin sentään keksinyt hienon tarinan.
Rakkaus on monimutkainen asia.
Se on kuin...
Olen sanonut jollekulle rakastavani häntä ja tarkoittanut sitä.
Mutta oliko se täysin epäitsekästä, antavaa rakkautta?
Oliko se kaunista? Ei oikeastaan.
Tiedäthän, rakkaus...
Tarkoitan, etten tiedä.
Tiedäthän?
Tiedän, mitä tarkoitat.
Mutta mitä seksuaalitunteisiin tulee, se alkoi pakkomielteisenä suhteena -
vuoden 1978 miss heinäkuun kanssa.
-Tiedätkö Playboy-lehden? -Olen kuullut.
-Tiedätkö Crystalin? -En.
Etkö tiedä Crystalia? Minä tiesin.
Onko nyt minun vuoroni?
Kerro, mikä sinua raivostuttaa?
-Mikä saa sinut raivoihisi? -Raivostuttaa.
-Luoja, kaikki raivostuttaa minua. -Sano pari.
Minua ärsyttää, että vieraat miehet -
tuntemattomat miehet kadulla -
pyytävät minua hymyilemään oman tylsän elämänsä piristykseksi.
Entä muuta?
Minä inhoan...
lnhoan sitä, että 300 kilometrin päässä täältä on sota.
lhmisiä kuolee, eikä kukaan tiedä, mitä tehdä.
Tai he eivät piittaa. En tiedä.
Vihaan sitä, että media yrittää kontrolloida mieltämme.
-Media? -Niin, media.
Se on hienovaraista, mutta se on fasismin uusi muoto.
Minä vihaan...
Vihaan sitä, kun vieraassa maassa, etenkin Amerikassa -
joka kerta, kun pukeudun mustiin tai hermostun tai sanon jotain jostakin -
Vihaan sitä. En voi sietää sitä.
Siinäkö kaikki?
On paljon asioita, mutta...
-Minun vuoroni. -Okei.
-Vastaat. -Kyllä.
Mikä on sinulle ongelma?
Sinä, luultavasti.
Mitä?
Mietin hiljan yhtä juttua, joka tavallaan -
käynee ongelmasta.
Mikä se on?
Sain erään ajatuksen junassa...
Okei. Hyvä on.
Uskotko jälleensyntymiseen?
Se on kiinnostavaa.
Monet puhuvat edellisestä elämästä ja vastaavasta.
Vaikka eivät uskoisi siihen millään tietyllä tavalla -
ihmisillähän on käsitys ikuisesta sielusta.
-Niin. -Okei.
Ajatukseni on tämä: 50 000 vuotta sitten ihmisiä ei ollut edes miljoonaa.
10 000 vuotta sitten planeetalla oli kaksi miljoonaa ihmistä.
Nyt ihmisiä on 5-6 miljardia.
Jos meillä jokaisella on yksilöllinen, ainutkertainen sielu -
mistä ne kaikki ovat tulleet?
Ovatko nykysielut vain murto-osia alkuperäisistä sieluista?
Koska jos ovat, joka sielu on jakautunut 5 000 osaan -
vain 50 000 vuodessa, mikä on hujaus Maan iässä.
Parhaimmillaankin me olemme -
ihmisen murto-osia...
Siksikö olemme niin hajautuneet? Siksikö olemme niin erikoistuneita?
Odota. En osaa sanoa. En...
Tiedän. Se on täysin hajanainen ajatelma.
-Miksi se tavallaan onkin järkeenkäypä. -Olen samaa mieltä.
Mennään ulos tästä hiton junasta.
-Tämä on aika mukava paikka. -Niin.
Tuolla on kuuntelukoppikin.
Oletko kuullut tästä laulajasta?
Kai amerikkalainen. Ystäväni kertoi hänestä.
Kokeillaanko, toimiiko kuuntelukoppi vielä?
Kokeillaan.
Katso. Kaunista.
Nopeasti. Se lähtee.
Katso, jänis.
Niin.
Hei, jänö.
Se on söötti.
Kävin täällä nuorena teini-ikäisenä.
Se teki silloin suuremman vaikutuksen -
-kuin mikään museoista. -Ai?
-Se on pieni. -Niin on.
Pieni vanha mies jutteli meille.
Hän oli alueen hoitaja.
Hän kertoi, että useimmat tänne haudatut -
ovat Tonavan rannoille huuhtoutuneita.
Miten vanhoja nämä ovat?
Vuosisadan vaihteesta.
Tämä on nimettömien hautuumaa.
Usein ei tiedetty, keitä haudatut olivat.
Ehkä etunimi tiedettiin.
Miksi ruumiita huuhtoutui rantaan?
Osa oli kai veneonnettomuuksista.
Useimmat tekivät itsemurhan hyppäämällä jokeen.
Minua kiehtoi ajatus maailmaan eksyneistä tuntemattomista.
Pikkutyttönä ajattelin -
että jos tutut eivät tiedä, että on kuollut -
on kuin ei olisikaan kuollut.
lhmiset voivat keksiä parhaat ja pahimmat asiat.
Tässä hän kai on.
Tämän minä muistan parhaiten.
Hän oli vasta 13 kuollessaan.
Se merkitsi jotain minulle, koska olin 13, kun näin tämän ensi kertaa.
Nyt olen 10 vuotta vanhempi, ja hän on kai yhä 13.
Aika hassua.
Tuolla on Tonava.
-Sehän on joki? -Niin.
Tämä on -
upeaa.
Niin, kaunista.
Tarkoitan, että on...
On auringonlasku.
-Niin. -On maailmanpyörä.
Tuntuu kuin -
tämä olisi...
Mitä?
Tiedäthän...
Yritätkö sanoa, että haluat suudella minua?
Niin?
-Tiedätkö mitä? -No?
Ei ole väliä, mihin sukupolveen syntyy.
Minun vanhempani -
olivat vihaisia kevään -68 nuoria, jotka kapinoivat kaikkea vastaan.
Hallitusta, konservatiivista katolista taustaansa.
Minä synnyin, ja isästäni tuli menestynyt arkkitehti.
Me kiersimme maailmaa, kun hän rakensi siltoja, torneja ja muuta.
Minä en oikein voi valittaa mistään.
He rakastavat minua enemmän kuin mitään.
Kasvoin kaikessa vapaudessa, josta he taistelivat.
Silti minä käyn toisenlaista taistoa.
Me kohtaamme samaa paskaa, muttemme todella tiedä -
kuka tai mikä vihollinen on.
En tiedä, onko mitään vihollista.
Vanhemmat sotkivat kaikkien elämän.
Rikkaiden lapset saivat liikaa, köyhien eivät tarpeeksi.
Liikaa huomiota, liian vähän huomiota.
He jättivät lapset tai opettivat heille vääriä asioita.
Minun vanhempani eivät kauheasti pitäneet toisistaan.
He vain päättivät tehdä lapsen.
He yrittivät olla kivoja minulle.
Erosivatko vanhempasi?
Lopulta kyllä. Olisivat saaneet erota varhemmin.
He pysyivät yhdessä sisareni ja minun takia.
Kiitosta vain.
Äitini sanoi kerran isäni kuullen -
riidan aikana, ettei isä halunnut minua.
lsä oli raivoissaan, kun kuuli, että äiti oli raskaana.
Minä olin vahinko. Se muutti ajatusmaailmaani.
Koin maailman aina paikkana, jossa minun ei ollut tarkoitus olla.
Surullista.
Olin siitä lopulta tavallaan ylpeä.
lkään kuin elämäni olisi omaa ansiotani.
Kuin olisin kuokkavieras isoissa pippaloissa.
Niin sen voi nähdä.
Vanhempani ovat yhä naimisissa ja kaiketi onnellisia.
Mutta minusta on tervettä kapinoida kaikkea aiempaa vastaan.
Niin.
Olen muuten ihmetellyt viime aikoina...
Tiedätkö ketään, joka on onnellisessa ihmissuhteessa?
Kyllä. Tiedän onnellisia pareja.
Minusta he valehtelevat toisilleen.
Niin.
lhminen voi elää koko elämän valheessa.
lsoäitini oli naimisissa.
Minusta hänellä oli simppeli ja mutkaton rakkauselämä.
Mutta hän tunnusti minulle, että hän eli koko elämänsä -
haaveillen toisesta miehestä, jota hän aina rakasti.
Hän vain hyväksyi kohtalonsa. Surullista.
Samalla olin iloinen, että hänellä oli kaikki tuntemukset -
joita en uskonut hänellä koskaan olleen.
Takaan, että niin oli parempi.
Jos hän olisi tuntenut sen miehen, hän olisi pettynyt tähän.
-Mistä tiedät? Et tunne heitä. -Tiedän.
lhmisillä on romanttisia odotuksia kaikesta.
Ne eivät pohjaa todellisuuteen.
-Romanttisia odotuksia? -Niin.
Herra Romanttinen maailmanpyörässä?
Okei. Kerro isoäidistäsi. Mitä sanoitkaan hänestä?
Katso noita kavereita.
-Saanko kertoa salaisuuden? -Saat.
Tule lähemmäksi.
-Mitä? -Tule.
Katso tuota kädestäennustajaa. Kiinnostavan näköinen.
Niin.
-Mitä? -Minulla oli katsekontakti.
-Ei hän tule tänne. -Tulee.
Paska.
Voi, ei.
-Haluatko, että kädestäsi luetaan? -En.
-Oletko varma? -Olen.
-Okei. -Hei.
Siinä hän on.
Haluan lukea kädestäsi.
Paljonko maksaa?
-Sinulle 50 schillinkiä. -Okei.
Sinä olet ollut matkalla -
ja olet vieras täällä.
Olet seikkailija.
Etsijä.
Seikkailija mielessäsi.
Olet kiinnostunut naisten mahdista.
Naisen syvästä voimasta ja luovuudesta.
Sinusta on tulossa se nainen.
Sinun on alistuttava elämän hankaluudelle.
Vain, jos löydät rauhan sisimmässäsi -
löydät todellisen yhteyden toisiin.
Onko hän tuntematon sinulle?
Taitaa olla.
Kaikki menee hyvin. Hän oppii.
Selvä. Rahaa.
Olette molemmat tähtiä. Älkää unohtako.
Kun tähdet räjähtivät miljardeja vuosia sitten -
ne muodostivat kaiken tässä maailmassa.
Kaikki tuntemamme on tähtipölyä.
Älkää unohtako, että olette tähtipölyä.
Se oli ihan kivaa.
Se, että olemme tähtipölyä ja sinusta tulee suuri nainen.
Ethän suhtaudu siihen vakavammin -
kuin horoskooppiin päivälehdessä?
Mitä tarkoitat?
Hän tiesi, että olen lomalla emmekä me tunne -
ja että minusta tulee suuri nainen.
Se on aika alentuvaa. Eihän hän edes lukenut minun kättäni.
Jos tuollaisten opportunistien pitäisi kertoa totuus -
heiltä loppuisivat bisnekset.
Haluaisin edes kerran nähdä, kun joku pieni vanha rouva -
säästää kaikki rahansa käydäkseen ennustajalla.
Hän menee innokkaana kuulemaan tulevaisuudestaan, ja ennustaja sanookin:
Kummallista -
miten hän ei ollut huomata sinua. Miksihän?
-Hän oli hyvin viisas ja voimakas. -Niin.
-Pidin siitä, mitä hän sanoi. -Tietenkin.
Maksoit hänelle siitä, että saat kuulla mukavia.
Ehkä Wienissä on huonomaineinen alueensa. Ostetaan satsi crackiä.
-Pitäisitkö siitä? -Sinä olet niin...
Tähtipölyä.
Tuolla on näyttely.
Se taitaa jäädä meiltä väliin. Se avataan ensi viikolla.
Niin taitaa.
Minä näin tämän vuosia sitten museossa.
Tuijotin sitä.
Varmaan 45 minuuttia.
Se on ihana.
La voie ferree. Hieno.
Pidän siitä, miten ihmiset näyttävät häviävän taustaan.
Katso tätä.
On kuin taustat olisivat ihmisiä väkevämpiä.
Hänen ihmishahmonsa ovat niin katoavaisia.
Kummaa. Katoavaisia?
Katoavaisia.
-Onkohan tämä auki? -En tiedä. Kokeillaan.
Kävin tällaisessa kirkossa -
isoäitini kanssa pari päivää sitten Budapestissa.
Vaikka enimmäkseen vastustan uskontoa -
tunnen myötätuntoa niitä kohtaan, jotka tulevat tänne -
tuskaan tai syyllisyyteen hukkuneina -
etsimään jonkinlaisia vastauksia.
On kiehtovaa, miten yksi paikka voi yhdistää niin monen polven -
kärsimyksen ja onnen.
Oletko läheinen isoäitisi kanssa?
Olen.
Kai siksi, että minusta on aina tuntunut -
että olen vanha nainen, joka makaa valmiina kuolemaan.
lhan kuin elämäni olisi vain hänen muistojaan tai jotain.
Hurja juttu.
Minä ajattelen, että olen yhä 13-vuotias -
enkä oikein osaa olla aikuinen.
Luulottelen eläväni elämääni -
tekemällä muistiinpanoja tositilannetta varten.
Kuin olisin koulunäytelmän kenraaliharjoituksessa.
Hassua.
Sittenpä siellä maailmanpyörässä -
vanha nainen suuteli nuorta poikaa.
Tiedätkö mitään kveekareista tai heidän uskonnostaan?
En paljon.
Kävin kerran kveekarihäissä. Se oli mahtavaa.
Se tapahtuu siten -
että pari tulee sisään, polvistuu koko seurakunnan edessä -
ja he vain tuijottavat toisiaan.
Kukaan ei puhu, ellei tunne, että Jumala saa hänet puhumaan -
tai sanomaan jotain.
Sitten noin tunnin -
toistensa tuijottamisen jälkeen he ovat naimisissa.
Kaunista.
Tämä on kauhea juttu.
Mikä?
-Tämä ei ole oikea paikka kertoa sitä. -Mitä?
Olin ajelulla yhden kaverini kanssa.
Hän on täysi ateisti.
Pysähdyimme kodittoman miehen kohdalla.
Kaverini otti esiin satasen setelin -
nojasi ulos ikkunasta -
Mies katsoi kaveriani ja seteliä.
Hän vastasi:
-Se oli ilkeää. -Niin.
Olisitko nyt Pariisissa, jos et olisi jäänyt junasta kanssani?
En vielä.
Mitä tekisit nyt?
Roikkuisin lentokentällä, lukisin lehtiä -
ja itkisin kahviini, koska et tullut kanssani.
Minä olisin varmaan noussut junasta Salzburgissa jonkun toisen kanssa.
Ai? Ymmärrän.
Olen siis vain tyhmä amerikkalainen, joka koristaa hetken tyhjää kangastasi.
Minulla on kivaa.
-Onko? -On.
Niin minullakin.
Hyvä, ettei kukaan tunne minua täällä -
enkä minä tunne ketään, joka kertoisi minulle pahoista teoistasi.
-Minä voin kertoa joitain. -Varmaan.
lhmisistä kuulee kaikkia paskapuheita.
Tunnen itseni aina kenraaliksi, kun alan tapailla miestä.
Laadin strategian ja manööverit -
ja etsin heikot kohdat, jotka satuttaisivat häntä, viettelisin.
Kauheaa.
Jos olisimme yhdessä aina -
mikä olisi ensimmäinen asia, joka suututtaisi sinua?
En aio vastata tuohon.
Deittailin yhtä tyttöä, joka kyseli samaa.
Hän raivostui ja jätti minut. lhan tosi juttu.
Hän halusi vain -
saada tekosyyn kertoa minulle, mikä minussa oli vikana.
-Sitäkö haluat? -Mitä?
-Ärsyttääkö minussa jokin sinua? -Ei.
-Mikä minussa ärsyttää sinua? -Ei mikään.
Jos täytyisi sanoa jotain, mitä sanoisit?
Jos täytyisi sanoa jotain, jos minun pitäisi keksiä jotain -
en oikein pitänyt reaktiostasi kädestäennustajaan.
Olit kuin kukkoilijamulkku.
Mikä hitto on kukkoilijamulkku?
Olit kuin pikkupoika, joka kitisi, koska ei saanut kaikkea huomiota.
Okei, kuule. Se nainen ryöväsi sinut.
Olit kuin poika, joka kulkee jäätelökioskin ohi -
ja itkee, koska äiti ei osta pirtelöä.
En välitä, mitä se huijari sanoo...
Hei?
Mitä?
Minä ymmärrän vähän, mutta hän ei lainkaan. Valitan.
Okei.
-Saanko tehdä kysymyksen? -Okei.
Haluaisin tehdä sopimuksen kanssanne.
Sen sijaan, että pyydän vain rahaa, pyydän sanan.
Antakaa minulle jokin sana -
niin minä kirjoitan runon, joka sisältää sen sanan.
Jos pidätte runostani -
ja jos se lisää jotain elämäänne -
voitte maksaa minulle, mitä haluatte.
Kirjoitan tietenkin englanniksi.
-Okei. Hyvä. -Hienoa.
No?
Valitkaa sana.
Sana.
-Pirtelö. -Pirtelö? Hyvä.
Pirtelö?
Selvä, pirtelö.
-Selvä... -Hyvä.
Täytyy sanoa, että pidän wieniläistyyppisestä pummista.
Pidin siitä, että se lisää jotain elämäämme.
Oliko meillä äsken ensimmäinen riitamme?
-Ei. -Taisi olla.
Vaikka olisi ollut, miksi konflikti on niin pahasta?
Konfliktista koituu paljon hyviä asioita.
Niin kai.
Ajattelen, että jos voisin hyväksyä -
että elämän on tarkoitus olla vaikeaa ja että se on odotettavissa -
niin en olisi niin vihainen siitä.
Olisin iloinen, kun jotain kivaa tapahtuu.
Ehkä siksi minä opiskelen vielä.
On helpompaa, että on jotain, mitä vastustaa.
Meihin on iskostettu sellaista kilpailuhenkisyyttä.
Voin tehdä jotain ihan turhaa.
Heittää tikkaa tai pelata biljardia.
Yhtäkkiä se valtaa minut.
Minun on pakko voittaa.
Siksikö yritit saada minut junasta? Kilpailun takia?
-Mitä tarkoitat? -Okei.
-Tein runonne. -Selvä.
Luetko sen meille?
Toki. Okei.
"Et lainkaan tiedä, mistä tulin
"Emme aavista, mihin olemme menossa
"Pysähtyneenä elämään kuin oksat jokeen
"Virraten alavirtaan
"Minä kannan sinua, sinä kannat minua
"Niin voisi tapahtua
"Etkö tunne minua?
"Etkö tunne minua jo?"
Hienoa.
-Kiitos. -Kiitti.
Ole hyvä.
-Kiitos. -Hyvä.
-Tässä. Kiitos. -Kiitos.
Onnea.
-Hei. -Hei.
-Eikö ollut hyvä? -Oli.
-Mitä? -Hän ei kai kirjoittanut sitä siinä.
Hän on kirjoittanut sen, mutta tunki sanan mukaan.
Minkä tahansa "pirtelön".
-Mitä tarkoitat? -En mitään. Se oli hyvä.
-Arvaa, mikä tekee hulluksi. -No?
lhmiset sanovat aina, että teknologia on hienoa ja säästää aikaa.
Mitä iloa säästetystä ajasta on, jos ei käytä sitä?
-Se tietää vain lisää kiiretyötä. -Niin.
Kukaan ei koskaan sano: "Tekstinkäsittely- ohjelmalla säästämäni ajan -
"käytän zen-luostarissa hengailuun."
-Sellaista ei kuule. -Aika on abstraktia.
-Katsoitko tuota tyttöä? -Mitä?
Ei mitään.
-Haluatko sisään? -Mitä?
-Mennäänkö tuonne? -Sehän on klubi.
Mennäänkö? Hei.
50 schillinkiä.
-Kummaltakin. -Minulla on sata.
Tarjoan sinulle oluen. Kiitos.
-Tarjoatko kaljan? -Jep.
Onkohan Old Milwaukee kallista täällä?
Emme ole puhuneet tästä vielä, mutta tapailetko ketään?
Odottaako sinua poikaystävä Pariisissa?
-Ei tällä hetkellä. -Mutta odotti.
-Erosimme 1 /2 vuotta sitten. -Ai?
-Niin. -Olen pahoillani.
En siis kovin pahoillani, mutta kerro siitä.
Enkä. Se on liian pitkästyttävää.
Kerro nyt.
Okei. Petyin pahasti.
Luulin, että juttumme kestää.
Olihan hän tyhmä, ruma, huono sängyssä, alkoholisti...
-Tiedät kyllä. -Oikea saalis.
Tein hänelle tavallaan palvelusta.
Hän jätti minut. Rakastin häntä kuulemma liikaa.
Tukahdutin hänen taiteellista ilmaisuaan tai vastaavaa.
Minä sain trauman -
ja hänestä tuli pakkomielteeni.
Menin kallonkutistajalle.
llmeni, että olin kirjoittanut typerän pikkutarinan -
naisesta, joka yrittää tappaa poikaystävänsä.
Siinä oli kuvailtu oikein yksityiskohtaisesti -
-miten sen voi tehdä... -Aikoiko hän tappaa poikaystävänsä?
Aikoi.
En minä niin tekisi. Se oli vain kirjoitus.
Ymmärrän.
Se tyhmä kallonkutistaja uskoi kaiken.
Oli ensimmäinen sessiomme. Hän sanoi soittavansa poliisin.
-Poliisin? -Kyllä.
Hän oli... Merde!
Hän oli varma, että aion tehdä niin.
Vaikka selitin, että se oli vain kirjoitus.
Hän katsoi silmiini ja sanoi:
"Sanot sen sillä tavalla, että aiot tehdä sen."
Se nainen oli ihan pihalla.
-Se oli eka ja vika käyntini. -Mitä sitten tapahtui?
Pääsin poikakaveristani yli.
Mutta nyt mietin -
että hän kuolee onnettomuudessa 1 000 kilometrin päässä.
Ja minä saan syyt niskoilleni.
Miksi tulee pakkomielle ihmisestä, josta ei edes pidä?
-Ymmärrätkö? -En tiedä.
Entä sinä?
-Mitä? -Oletko kenenkään kanssa?
Hassua, miten onnistuimme välttämään tätä aihetta niin kauan.
Mutta nyt saat kertoa.
Minä näen rakkauden -
pakokeinona kahdelle ihmiselle, jotka eivät osaa olla yksin.
Hassu juttu. Rakkautta pidetään -
täysin epäitsekkäänä antamisena.
Jos sitä miettii, ei ole mitään itsekkäämpää.
Tiedän.
No, kuka on juuri jättänyt sinut?
Mitä?
Kuulostaa että sinua on sattunut.
-Kuulostaako? -Niin.
Hyvä on.
lso tunnustus.
Minun olisi pitänyt kertoa jo aiemmin.
En tullut Eurooppaan vain pyörimään -
ja lukemaan Hemingwaytä Pariisissa.
Säästin koko kevään lentääkseni Madridiin -
kesäksi tyttöystäväni luo. Hän on...
-Tyttöystäväsi? -Entisen.
Hän opiskelee yhdessä taidehistorian koulutusohjelmassa.
Menin siis sinne. Olimme viimein yhdessä.
Lähdimme syömään ekana iltanamme hänen kuuden ystävänsä kanssa.
Pedro, Antonio, Gonzalo, Maria ja Suzy kotopuolesta.
Tyttöystäväni vältteli joutumasta kahden kanssani pari päivää.
Minä jäin joksikin aikaa vain tajutakseni, että hän ei halunnut minua sinne.
Ostin lipun halvimmalle lennolle. Sille, joka lähtee Wienistä huomenna -
mutta aikaa oli pari viikkoa, joten hankin Eurail-passin.
Tiedätkö, mikä on pahinta, kun joku jättää?
Silloin muistaa, miten vähän itse ajatteli -
ihmisiä, jotka jätti -
ja oivaltaa, että nyt itsestä ajatellaan yhtä vähän.
Sitä haluaa tuntea, että kumpikin kärsii -
mutta tosiasiassa toinen tuumii: "Hyvä, että häivyt."
Usko pois.
-Katsele kirkkaita värejä. -Mitä?
Niin kallonkutistaja sanoi minulle.
Maksoin 900 frangia tunnilta kuullakseni, että olen murhahullu -
mutta voin vaihtaa pakkomiellettäni keskittymällä kirkkaisiin väreihin.
Toimiko se?
-Ei auttanut flipperissä. -Ei.
No, en ole tappanut ketään hiljattain.
Hiljattain? Hyvä. Sitten olet parantunut.
Eräät apinalajit eivät muuta tee kuin harrasta seksiä.
Koko ajan.
Niistä tulee vähiten väkivaltaisia, rauhallisimpia ja onnellisimpia.
Ehkä sekstailu ei ole pahasta.
-Puhutko apinoista? -Kyllä puhun.
-Niin luulinkin. -Miksi?
Tätä en ole kuullut.
Mutta se muistuttaa miesten paraatiargumenttia -
naiskentelun oikeuttamiseksi.
Naisapinatkin paneskelevat. Kaikki paneskelevat.
Kiva. Minulla on kauhea, vainoharhainen ajatus -
että feminismi on miesten keksintöä -
jotta he saavat nussia vähän lisää.
"Nainen, vapauta mielesi ja kehosi. Makaa kanssani.
"Olemme kaikki onnellisia ja vapaita, kunhan saan nussia vapaasti."
Okei, mutta ehkä pelissä on biologisia tekijöitä.
Jos on saari -
jolla on 99 naista ja yksi mies -
vuoden päästä voi olla 99 vauvaa.
Mutta jos saarella on 99 miestä ja yksi nainen -
vuoden päästä voi olla vain yksi vauva.
Joten...
Tiedätkö?
Sillä saarella olisi vain 43 miestä.
He olisivat tappaneet toisensa saadakseen naida sitä naista.
Toisella saarella -
olisi 99 naista ja 99 vauvaa eikä enää yhtään miestä.
Naiset olisivat yhteistuumin syöneet hänet elävältä.
-Niinkö? -Niin.
Siinä on perää.
Jollain tasolla naisia viehättää ajatus miehen tuhoamisesta.
Kävelin kerran kadulla entisen tyttöystävän kanssa.
Ohitimme neljä korstoa, jotka seisoivat Camaron vieressä.
Yksi heistä sanoi: "Hei, beibi, kiva perse! "
Minä tuumin: "Turha hikeentyä."
-Ja heitä oli neljä. -Aivan.
Tyttöni huusi: "Haistakaa vittu! "
Minä siihen, että: "Hetkinen."
Eivät he tule vetämään tyttöystävääni turpaan.
Kuka joutuikaan etulinjaan?
Naiset sanovat inhoavansa, jos on suojeleva -
mutta jos heille sopii, he haukkuvat epämiehekkääksi nyhveröksi...
Tiedätkö mitä? En usko, että naiset haluavat tuhota miehiä.
Vaikka haluaisivat, he eivät onnistu.
Varmaan miehetkin tuhoavat naisia -
tai kykenevät tuhoamaan naisia paljon naisia enemmän.
Masentavaa se ainakin on. Tiedätkö mitä?
-Haluatko vaihtaa aihetta? -lnhoan sitä.
Miehet, naiset... Sille ei ole loppua.
-Se on kuin rikkinäinen levy. -Niin.
Jokainen pari on käynyt tätä keskustelua.
Eikä kukaan ole keksinyt mitään.
Näin tuon dokumentissa. Se on synnytystanssi.
-Synnytystanssi? -Niin.
Annanko hänelle rahaa?
Kaikki kiinnostava maksaa vähän rahaa.
Vai synnytystanssi?
Näytti vähän soidintanssilta.
lhan totta. Naiset käyttivät sitä synnyttäessään.
Jossain maailmankolkassa vieläkin.
Synnyttävä nainen menee telttaan.
Heimon naiset ympäröivät hänet ja tanssivat.
He kannustavat synnyttäjää tanssimaan -
jotta kivut lievenevät.
Kun lapsi syntyy, kaikki tanssivat.
Äitini tuskin olisi tehnyt niin.
Minä pidän tanssista yhteistoimintona.
-Jonain, mihin kaikki osallistuvat. -Tiedän.
Kuulin vanhasta tyypistä, joka seurasi tanssivia nuoria.
Hän sanoi: "Kaunista.
"He yrittävät ravistaa sukuelimet irti ja tulla enkeleiksi."
-Kiva. -Yksi nopea kysymys.
Kun naiset tanssivat ja ovat henkisiä ja kaikkea -
missä miehet ovat?
Olemmeko keräämässä ravintoa? Eikö meitä kutsuta ollenkaan mukaan?
Miehet ovat onnekkaita, ettemme pure heiltä päätä.
Jotkut hyönteiset tekevät niin.
Me jätämme teidät eloon. Mitä valitatte?
Sinä vitsailet nyt. Mutta siinä piilee jotain.
-Tuot sen koko ajan esiin. -Mitä?
-Niin. -Ei, odota.
Vakavasti puhuen -
tunnen painetta olla vahva ja itsenäinen naiseuden ikoni -
niin, ettei elämäni vaikuta pyörivän jonkun miehen ympärillä.
Mutta jonkun rakastaminen -
ja rakastettuna olo merkitsee minulle paljon.
Vitsailen aina sillä ja muuta -
mutta eikö kaikki, mitä teemme elämässä, ole keino olla vähän enemmän rakastettu?
En tiedä.
Joskus näen unta -
hyvänä isänä ja aviomiehenä olosta.
Joskus se tuntuu hyvin läheiseltä.
Mutta toisina kertoina -
se vaikuttaa hölmöltä.
lkään kuin se tärvelisi elämäni.
Eikä se ole vain sitoutumisenpelkoa -
tai sitä, etten kykene välittämään ja rakastamaan, sillä minä kykenen.
Mutta jos olen täysin rehellinen itselleni -
luulen, että mieluummin kuolisin tietäen, että olen todella hyvä jossakin.
Että olen jollain tavoin loistanut -
enkä vain ollut mukavassa, hellässä ihmissuhteessa.
Työskentelin vanhalle miehelle, ja kerran hän kertoi -
että hän oli käyttänyt elämänsä uransa ja työnsä pohtimiseen.
Hän oli 52, ja yhtäkkiä hän oivalsi -
ettei ollut koskaan antanut itsestään mitään.
Hän ei ollut elänyt kenellekään eikä millekään.
Hän melkein itki sanoessaan niin.
Minä uskon, että jos on mitään jumalaa -
hän ei ole kenessäkään meissä, ei sinussa eikä minussa -
vaan pienessä tilassa siinä välissä.
Jos tässä maailmassa on mitään taikaa -
sen täytyy olla yrityksessä ymmärtää jotakuta, jonkin jakamisessa.
Tiedän, että on melkein mahdotonta onnistua -
mutta ketä kiinnostaa?
Vastauksen täytyy piillä yrittämisessä.
Tämä on sivilisaation rappio. Katso nyt tätä palvelua.
-Palvelua? -Missä tarjoilija on?
New Yorkissa hän olisi työtön.
Soitan Pariisiin ystävälleni -
jonka kanssa minun on määrä lounastaa 8 tunnin päästä.
-Vastaa. -Mitä?
-Vastaa puhelimeen. -Haloo?
Olen opetellut englantia viime aikoina. Puhutaanko englanniksi huvin vuoksi?
Okei. Se on hyvä idea.
En taida ehtiä lounaalle tänään. Olen pahoillani.
Tapasin erään tyypin junassa. Jäin hänen kanssaan Wieniin.
Oletko hullu?
Luultavasti.
-Onko hän itävaltalainen? -Ei.
Hän on amerikkalainen läpikulkumatkalla. Hän palaa kotiin aamulla.
Miksi jäit junasta hänen kanssaan?
Hän sai minut ylipuhuttua.
Olin kyllä valmis nousemaan junasta hänen kanssaan -
juteltuani hetken hänen kanssaan. Hän on niin mukava.
Ravintolavaunussa hän alkoi kertoa itsestään -
pikkupoikana, joka näki isovanhempansa haamun.
Silloin minä kai ihastuin häneen.
Pelkästä ajatuksesta pikkupojasta kauniine haavekuvineen.
Hän pyydysti minut.
Ja hän on söötti. Hänellä on kauniit sinisilmät -
kivat pinkit huulet -
ja rasvaiset hiukset.
Hän on ihana.
Hän on aika pitkä ja vähän kömpelö.
On kiva tuntea hänen katseensa, kun katson toisaalle.
Hän suutelee kuin teini. Se on niin sööttiä.
-Mitä? -Niin, me suutelimme.
Se oli ihanaa.
Yön edetessä aloin pitää hänestä yhä enemmän.
Mutta hän taitaa pelätä minua.
Kerroin hänelle tarinan naisesta, joka tappoi ex-poikaystävänsä.
Hän pelkää kai kuollakseen.
Hän pitänee minua manipuloivana, ilkeänä naisena.
Toivon, ettei hän ajattele minusta niin.
Minä olen näet mitä harmittomin ihminen.
Ainoa, jota voisin vahingoittaa, olen minä itse.
En usko, että hän pelkää sinua. Hän on kai hulluna sinuun.
-Onko? -Olen tuntenut sinut pitkään.
Minulla on hyvä tunne. Aiotko tavata häntä vielä?
Emme ole puhuneet siitä vielä.
Sinun vuorosi soittaa kaverille.
-Okei? -Hyvä on.
Tavallisesti sieltä vastaa kaverin vastaaja.
Hei, hemmo. Miten menee?
Hei, Frank. Mitä kuuluu? Hyvä, että olet kotona.
Niin. Millaista oli Madridissa?
Se oli syvältä.
Lisa ja minä teimme pitkään viivästyneen eron.
Vahinko. Minähän sanoin sinulle.
Niin. Etäsuhde ei vain toimi.
Olin Madridissa vain pari päivää. Sain halvemman lennon Wienistä.
Eikä se ole paljon halvempi. Minä vain...
En vain halunnut mennä heti kotiin enkä nähdä ketään tuttua.
Halusin vain olla täysin nimetön haamu.
-Oletko nyt kunnossa? -Olen.
Kaikki on upeasti.
Olen ihan haltioissani. Kerron syynkin.
Tapasin erään ihmisen vikana iltanani Euroopassa.
-Uskomatonta. -Niin on.
Sanotaan, että olemme kaikki toistemme demoneja ja enkeleitä.
Tämä ihminen oli kuin Botticellin enkeli.
Ymmärsin, että kaikki menee hyvin.
Miten tapasitte?
Junassa.
Hän istui oudon pariskunnan vieressä, joka alkoi riidellä. Hän vaihtoi paikkaa.
Hän istui vastapäätäni. Aloimme jutella.
Hän ei juuri pitänyt minusta aluksi. Hän on hyvin älykäs -
kiihkeä -
ja kaunis.
Ja minä olin epävarma itsestäni.
Minusta kaikki, mitä sanoin, kuulosti typerältä.
-En huolehtisi siitä. -Etkö?
Ei hän varmaan arvioinut sinua.
Hänhän istui viereesi ja varmasti tarkoituksella.
-Niinkö? -Niin.
Me miehet olemme niin hölmöjä. Emme ymmärrä naisia yhtään.
He käyttäytyvät oudosti, sen verran minä tiedän.
Eikö niin?
Niin.
Minusta tuntuu, että elämme jossain haavemaailmassa.
Niin, outoa.
On kuin aikamme yhdessä on oma luomuksemme.
Meidän täytyy olla toistemme haavekuvissa.
Hienointa on, että koko tätä yhteistä iltaamme -
ei virallisesti pitäisi ollakaan.
Niin. Ehkä siksi tämä tuntuu niin epätodelliselta.
Aamun tullen muutumme kurpitsoiksi.
Niin.
Mutta nyt sinun kuuluisi ottaa lasikenkä esiin -
ja sovittaa sitä.
Se sopii.
Yksi ystäväni sai lapsen.
Se oli kotisynnytys, joten mies oli auttamassa.
Mutta hän sanoi, että syntymän hetkellä -
hän katsoi, kun hänen lapsensa koki elämän ensi kertaa -
yrittäessään hengittää.
Hän pystyi vain ajattelemaan, että hän katseli jotain -
mikä kuolisi jonain päivänä.
Hän ei saanut sitä mielestään.
Minusta se on aivan totta. Kaikki on rajallista.
Mutta eikö se tee ajastamme -
ja erityisistä hetkistä niin tärkeitä?
Niin kuin tästä illastamme.
Huomisen jälkeen emme luultavasti enää näe toisiamme.
Etkö usko, että näemme enää?
Mitä sinä arvelet?
En osaa sanoa.
-En ollut suunnitellut uutta matkaa... -Samoin.
Minä elän Pariisissa, sinä USA:ssa.
En haluaisi pakottaa sinua lentämään.
En minä niin kovasti pelkää lentämistä.
Voisin kyllä lentää.
Jos tulet Valtoihin -
tai jos minä...
Minä voisin tulla takaisin tänne.
Mitä?
Ei. Ollaan nyt järkeviä aikuisia.
Ehkä pitäisi yrittää muuta.
Ei kai ole niin paha, jos tämä on ainoa yömme?
lhmiset vaihtavat yhteystietojaan.
He kirjoittavat ja soittavat pari kertaa.
Yhteydenpito vain jää.
Enkä minä halua sitä. lnhoan sitä.
Niin minäkin.
Miksi ihmissuhteiden ylipäätään pitäisi jatkua ikuisesti?
Niinpä. Se on typerää.
Mutta jääkö tämä tähän iltaan?
Onko tämä yö ainoa yömme?
Ei kai se voi olla muutakaan?
Hyvä on.
Tehdään se.
Ei kuvitelmia, ei odotuksia.
Tehdään tästä yöstä upea.
-Tehdään. -Okei.
Paiskataan kättä tai jotain.
Anna kätesi.
Yhdelle ja ainoalle yhteiselle yöllemme -
ja jäljellä oleville tunneille.
Mitä?
Se vain on... masentavaa.
Nyt me ajattelemme vain sitä -
kun meidän on sanottava hyvästi huomenna.
Sanotaan hyvästi nyt. Sitten sitä ei tarvitse murehtia.
-Nytkö? -Niin.
Sano hyvästi.
-Hei. -Hyvästi.
Au revoir.
-Nähdään. -Niin, nähdään.
Tämä on suunnitelma.
Sinä otat lasit, ja minä viinin.
-Punaviiniä. -Punkkua. Selvä.
-Onnistutko? -Kyllä.
-Toivota onnea. -Onnea.
Hei.
-Puhutko englantia? -Vähän.
Vähän? No hyvä.
Minulla on vähän outo tilanne.
Näetkö tuon tytön?
-Niin. -Tämä on ainoa yhteinen iltamme -
ja hän...
Tämä on ongelma.
Hän haluaa pullon punaviiniä -
eikä minulla ole rahaa.
Mutta tuumin, että sinä voisit -
antaa minulle tämän baarin osoitteen, niin lupaan lähettää rahat.
Tekisit illastamme täyden.
-Lähettäisitkö rahat? -Kyllä.
Kättä päälle?
Okei.
-Elämänne upeimmalle illalle. -Kiitos todella paljon.
Olen usein jakanut ihmisten kanssa kauniita hetkiä.
Matkustellut tai valvonut koko yön ja katsonut auringonnousua.
Tiesin, että ne olivat erityisiä hetkiä.
Mutta jokin oli aina pielessä.
Toivoin olevani jonkun muun kanssa.
Tiesin, että sitä, mitä tunsin -
ja sitä, mikä oli minulle tärkeää, he eivät ymmärtäneet.
Mutta sinun kanssasi on mukava olla.
On mahdotonta tietää, miksi tällainen yö -
on niin tärkeä elämälleni nyt, mutta se on.
-Tämä on upea aamu. -Upea aamu on.
Luuletko, että meille tulee toisia tällaisia?
-Mitä? -Entä järkevä ja aikuinen päätöksemme?
Ai niin.
Tiedän, mitä tarkoitit, kun toivoit, ettei joku ole paikalla.
Yleensä haluaisin päästä itsestäni.
Ajattele nyt.
En ole ikinä ollut missään, missä en ole ollut.
En ole ikinä saanut suudelmaa, ellen ole ollut yksi suutelijoista.
En ole ikinä käynyt elokuvissa olematta yksi yleisöstä.
En ole ikinä käynyt keilaamassa ilman, että järjestäisin typerän pelleilyn.
Siksi kai niin moni inhoaa itseään.
He ovat kuollakseen kyllästyneitä olemaan itsensä seurassa.
Oletetaan, että sinä ja minä olemme yhdessä koko ajan.
Alkaisit inhota monia maneerejani.
Sitä, että kun meille tulee vieraita -
olisin epävarma ja humaltuisin liikaa.
Tai sitä, että kerron samaa näennäisesti älykästä tarinaa -
uudestaan ja uudestaan.
Minä olen kuullut kaikki ne tarinat -
joten tietysti kyllästyn itseeni.
Mutta sinun kanssasi -
tunnen olevani joku toinen.
Ainoa toinen tapa kadottaa itsensä niin -
on tanssiminen, alkoholi -
huumeet tai vastaava.
Naiminen.
Niin, naiminenkin.
Tiedätkö, mitä haluan?
Mitä?
Saada suudelman.
Se järjestyy.
Odota.
Minun täytyy sanoa yksi typerä asia.
Selvä.
Se on hyvin typerä.
Minusta meidän ei pitäisi maata yhdessä.
Haluan kyllä sitä, mutta koska emme enää näe toisiamme -
minulle tulisi siitä paha mieli.
Mietin, kenen muun kanssa olet. Kaipaan sinua.
Tiedän, ettei se ole kovin aikuista. Ehkä se on jokin naisten juttu.
Nähdään uudestaan.
Ei, en voi rikkoa valaamme vain, jotta sinä pääset pukille.
En halua vain päästä pukille. Haluan... Tarkoitan...
Minusta meidän pitäisi.
Mehän kuolemme huomenna.
-Meidän pitäisi. -Se on jokin miesten fantasia.
Tavata ranskalaistyttö junassa, naida häntä tapaamatta enää.
Saada tarina kerrottavaksi. En halua tarinaksi.
En halua, että tämä yö on ollut vain sitä varten.
Okei, ei seksiä. Ei se haittaa.
Etkö halua nähdä minua enää?
Tietenkin haluan.
Jos joku panisi minut nyt valitsemaan -
näenkö sinua enää vai nainko sinut -
naisin sinut. Ehkä se on romanttista roskaa -
mutta ihmiset ovat avioituneet vähemmästäkin.
ltse asiassa -
luulen, että päätin haluta maata kanssasi, kun nousimme junasta.
Nyt kun olemme puhuneet niin paljon, en enää tiedä.
Miksi teemme kaikesta niin monimutkaista?
En tiedä.
Mitä teet ensimmäiseksi, kun tulet Pariisiin?
Soitan vanhemmilleni. Entä sinä?
En tiedä. Käyn varmaan hakemassa koirani. Se on kaverilla.
Onko sinulla koira? Rakastan niitä.
-Niinkö? -Niin.
-Voi paska. -Mitä?
En tiedä. Palasimme todellisuuteen.
Tiedän. lnhottavaa.
Mitä tuo on?
-Kuulostaa klavesiinilta. -Katso.
Joku soittaa.
Hienoa.
-Voimmeko tanssia? -Tietenkin.
-Vau. -Mitä?
Minä otan sinusta kuvan -
etten unohda sinua -
tai tätä kaikkea.
Okei, minä myös.
"Vuodet kiitävät kuin jänikset"
Mitä?
Ei mitään.
Minulla on Dylan Thomasin nauhoite -
W.H. Audenin runosta. Hänellä on upea ääni.
Se menee näin:
"Kaikki kaupungin kellot
"alkoivat surista ja soida.
Jotain sellaista.
Se oli hyvä.
Kun puhuit aiemmin, että muutaman vuoden päästä -
pari alkaisi inhota toisiaan -
ennakoimalla reaktionsa tai kyllästyttyään maneereihin.
Minulle kävisi varmasti päinvastoin.
Minä luulen, että rakastun toden teolla, kun tiedän toisesta kaiken.
Sen, miten hän jakaa hiuksensa, minkä paidan hän laittaa -
ja minkä tarinan hän kertoo annetussa tilanteessa.
Silloin varmasti tiedän, että olen todella rakastunut.
-Arvaa mitä. -Mitä?
Emme menneet siihen näytelmään.
-Näytelmään? -Niin.
-Se lehmä? -Niin.
Emme niin.
Voi, se jäi väliin.
Tiedätkö, mikä bussi vie kentälle?
Tiedän.
-Minun pitää nousta tähän. -Tähänkö?
-Tässä tämä kai nyt oli? -Niin.
Minä todella...
-Tiedäthän... -Niin, minä myös.
Hyvää elämää. Pidä hauskaa kaikessa, mitä teet.
-Onnea opintoihin ja muuhun. -Okei.
lnhoan tätä.
Niin minäkin. Juna on lähdössä.
Ne paskapuheet, ettemme enää näe.
-En halua sitä. -En minäkään.
-Etkö? -Odotin, että sinä sanot niin.
Mikset sanonut mitään?
-Pelkäsin, ettet halua nähdä minua. -Okei, mitä tehdään?
Tavataanko tässä viiden vuoden kuluttua?
Viiden? Se on pitkä aika.
Kauheaa. Kuin sosiologinen koe.
-Entä vuoden päästä? -Vuoden, okei.
-Vai puolen vuoden? -Puolen vuoden?
-Silloin on kylmä. -Niin.
Ketä kiinnostaa? Tullaan tänne, mennään muualle.
Puoli vuotta tästä vai eilisestä?
Eilisestä. Puoli vuotta eilisillasta, joka oli 16. kesäkuuta.
Raide 9, kuuden kuukauden kuluttua kello 18.
Joulukuussa.
Sinulle se tietää junamatkaa. Minun täytyy lentää.
Mutta minä tulen tänne.
-Minä myös. -Selvä.
-Emme soita, kirjoita tai... -Niin, se masentaa.
-Okei. -Selvä.
Junasi lähtee. Sano näkemiin.
Hei.
Näkemiin.
Au revoir.
Nähdään.
Finnish